Справа № 2а-7252/11/1370
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року справа № 2а-7252/11/1370

11 год. 22 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Новак Л. М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Кравчука П. І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 09.06.2011 №/0 та № /0.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2012, позов задоволено повністю.

За наслідками розгляду касаційної скарги податкового органу, Вищий адміністративний суд України постановою від 13.04.2016 скасував постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2012, в частині задоволених позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2016 № /0 і ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив. В частині позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 09.06.2011 Вищий адміністративний суд України скасував рішення першої та апеляційної інстанції, а справу в цій частині направив на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2017, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 частково задоволено касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 2-а-7252/11/1370 скасовано, а справу направлено до Львівського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 вказав, що, як убачається з акта перевірки та доводів контролюючого органу, які містяться в запереченні на адміністративний позов, в апеляційній скарзі, висновки про порушення податкового законодавства зроблено на підставі документів, що були надані позивачем під час перевірки, зокрема банківських виписок та інших документів. Указане не заперечується і позивачем, проте ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції фактично вказаним доводам та доказам оцінки не надали, суди взагалі не дослідили та не надали аналіз первинним документам (платіжним документам), які були надані позивачем та містяться в матеріалах справи, з метою встановлення отриманого валового доходу (обсягу виручки). Вказав, що висновок судів про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень був зроблений без аналізу та дослідження платіжних документів. Такі судові рішення не містять дослідження доказів на предмет в якій частині розрахунок податкового органу був неправильним.

Під час нового судового розгляду справи представник позивача позовну вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 09.06.2011 підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Окрім цього вказав, що сума збільшеного цим рішенням грошового зобов`язання по податку на додану вартість жодним чином не обґрунтована. Дані акта перевірки і розрахунки відповідача містять суттєві розбіжності між собою в сумах виручки позивача. В свою чергу вони також відрізняються від даних журналів операцій позивача та банківських виписок. Зазначив, що в акті перевірки взагалі не проведено щомісячну чи поквартальну інформацію про обсяг виручки позивача, натомість зведено лише річний його обсяг виручки. Вважає, що визначена оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням сума грошового зобов`язання не підтверджена належними та допустимими доказами. Також звернув увагу суду на те, що відповідно до п.п. 6.2.1, 6.2.4 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість" за нульовою ставкою оподатковуються операції з поставки транспортних послуг залізничним, автомобільним, морським та річковим транспортом по перевезенню пасажирів, багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України, а саме: від пункту за межами державного кордону України; від пункту знаходження зовнішнього митного контролю України; від пункту знаходження зовнішнього митного контролю України до пункту за межами державного кордону України; між пунктами за межами державного кордону України. Вказав, що відповідачем не розділено базу оподаткування у операціях, здійснених на внутрішньому та зовнішньому ринку. Оскільки із оскаржуваного податкового повідомлення-рішення неможливо виокремити суми, які обраховані відповідачем правильно, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 6953 від 25.01.2022). Вказав, що в процесі проведення перевірки встановлено розбіжності між валовим доходом (обсяг виручки), відображеного позивачем у декларації про доходи, з даними про суми валового доходу (обсягу виручки). Перевіркою, на підставі представлених до перевірки банківських виписок про рух коштів по розрахункових рахунках та первинних документів встановлено, що сума обсягу виручки за 2008, 2009, 2010 роки перевищує граничний обсяг виручки (500 тис. грн.) Перевищення 500 тис. грн. відбулося у другому кварталі 2008 року. Відповідно до статті 5 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, зокрема при перевищенні обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік (500 тис. грн.) платник єдиного податку починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, порядок якої регулюється розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з доходів громадян". Також вказав, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи встановлено, що відповідно до представлених банківських документів, звітів єдиного податку, первинних документів, валові витрати від суми перевищення в 2008 році валового доходу понад 500 тис. грн. за даними перевірки складають 1591889,07 грн, в 2009 році - 3868391,74 грн, в 2010 році - 6253817,41 грн. Звернув увагу на те, що сума чистого доходу підприємця у 2008 році (від перевищення 500 тис. грн), яка підлягає оподаткуванню складає 155731,82 грн, в 2009 році - 435868,96 грн, в 2010 році - 489078,36 грн. Відповідно сума податку з доходів фізичних осіб позивача за 2008 рік від суми перевищення 500 тис. грн. становить 23359,77 грн, за 2009 рік - 65308,34, за 2010 рік - 73361,75 грн. Також вказав, що відповідно до банківських та первинних документів, валовий дохід (обсяг виручки) позивача за два квартали 2008 року становив 323011,09 грн тобто перевищував 300000 грн у більш ніж два рази. Таким чином позивач був зобов`язаний зареєструватися як платник податку на додану вартість до кінця звітного податкового періоду (кварталу). Таким чином, позивач, починаючи з 01.07.2009 несе обов`язки з нарахування та сплати податку на додану вартість, а також відповідальність за його не нарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту. Зазначив, що перевіркою встановлено, що відповідно до банківських виписок та первинних документів позивачу у 3-4 кварталах 2008 року надійшли на розрахунок кошти (обсяг виручки) в сумі 924609,80 грн, у 2009 році - 4304260,70 грн, у 2010 році - 6742895,77 грн, в результаті чого донараховано податок на додану вартість за 3-4 квартали 2008 року, 2009 рік та 2010 рік в розмірі 2 394 535,25 грн. (податок нарахований в розмірі 20% від валового доходу (обсягу виручки), а саме (924609,80 + 4304260,70 + 6742895,77) * 20 % = 2394353,25)).

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 14.06.2021 суд прийняв до провадження адміністративну справу № 2а-7252/11/1370 і призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.10.2021 витребувано у відповідача належним чином завірені копії детального розрахунку основного зобов`язання позивача зі сплати ПДВ і штрафних санкцій, а також первинних документів, які підтверджують розрахунки відповідача.

Ухвалою суду від 26.10.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати відповідно до ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом допущено процесуальне правонаступництво відповідача у справі на Головне управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області).

Ухвалою суду від 25.01.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.06.2022 судом призначено економічну експертизу і зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 24.01.2022 суд поновив провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктом підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 по 31.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пунктів 9.3, 9.4 статті 9, пунктів 10.1, 10.2 статті 10 Закону України Про податок на додану вартість, в результаті чого занижено нарахування та сплату податку на додану вартість за 3-4 квартали 2008 року, 2009 та 2010 роки на загальну суму 2394353,25 грн.

Результати перевірки оформлено актом від 25.05.2011 № 1182/17-3/.

Зокрема, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що в періоді, який перевірявся, ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва шляхом сплати єдиного податку та надавав транспортно-експедиційні послуги.

На підставі наданих до перевірки банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках та первинних бухгалтерських документів встановлено, що обсяг виручки за 2008, 2009 та 2010 роки перевищує граничний обсяг виручки (перевищення 500000,00 грн відбулось у 2 кварталі 2008 року). Розбіжність між показниками підприємця та даними перевірки виникла у зв`язку з тим, що підприємець включав до обсягу виручки не всю суму коштів, фактично отриману на розрахунковий рахунок, а лише суми отриманої винагороди за надані експедиційні послуги. Проте, підприємець не перейшов з 3 кварталу 2008 року на загальну систему оподаткування та не зареєструвався з липня 2008 року у встановленому порядку платником податку на додану вартість.

09.06.2011 Залізничною ОДПІ на підставі висновків акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшено ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на 162101,86 грн за основним платежем.

- № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшено ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на 2992941,56 грн, у тому числі: 2394353,25 грн. за основним платежем, 598588,31 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Предметом розгляду цієї справи є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова від 09.06.2011 № /0.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах заявлених позовних вимог з урахуванням висновків Верховного Суду суд керувався таким.

ФОП ОСОБА_1 в 2008-2010 роках перебував на спрощеній системі оподаткування та надавав послуги по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і міжміському сполученні у відповідності до укладених договорів доручення.

Судом на підставі наданих до перевірки банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках позивача та первинних бухгалтерських документів встановлено, що обсяг виручки за 2008, 2009, 2010 роки перевищує граничний обсяг виручки (перевищення 500 000 грн відбулося у 2 кварталі 2008 року). Розбіжність між показниками підприємця та даними перевірки виникла у зв`язку з тим, що підприємець включав до обсягу виручки не всю суму коштів, фактично отриману на розрахунковий рахунок, а лише суму отриманої винагороди за надані експедиційні послуги. Проте, підприємець не перейшов з 3 кварталу 2008 року на загальну систему оподаткування та не зареєструвався з липня 2008 року у встановленому порядку платником податку на додану вартість. Вказане не заперечується сторонами та підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.05.2021.

Нормативним обґрунтуванням такого висновку є те, що згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством із цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством, зокрема, є Указ Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва, яким запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб`єктів малого підприємництва.

Положеннями статті 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Приписами статті 6 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва визначено, що суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Згідно зі статтею 5 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України Про податок на додану вартість (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов`язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України Про податок на додану вартість граничного обсягу оподатковуваних операцій з досягненням якого пов`язується обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

Отже, перевищення позивачем у другому кварталі 2008 року обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) в розмірі 500 тис. грн породжувало для нього обов`язок з третього кварталу 2008 року перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

При цьому, за умови підтвердження факту перевищення встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України Про податок на додану вартість граничного обсягу оподатковуваних операцій (300 тис. грн) після переходу на загальну систему оподаткування, у ФОП ОСОБА_1 виник обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість та сплачувати цей податок до бюджету.

В даному випадку, оподаткуванню податком на додану вартість підлягає виручка ФОП ОСОБА_1 , що отримана ним починаючи з третього кварталу 2008 року за виключенням 300 тис. грн.

Верховний Суд у постанові 26.05.2021 вказав, що як убачається з акта перевірки та доводів контролюючого органу, які містяться в запереченні на адміністративний позов, в апеляційній скарзі, висновки про порушення податкового законодавства зроблено на підставі документів, що були надані позивачем під час перевірки, зокрема банківських виписок та інших документів. Указане не заперечується і позивачем, проте а ні суд першої інстанції, а ні суд апеляційної інстанції фактично вказаним доводам та доказам оцінки не надали, суди взагалі не дослідили та не надали аналіз первинним документам (платіжним документам), які були надані позивачем та містяться в матеріалах справи, з метою встановлення отриманого валового доходу (обсягу виручки). Матеріали справи містять акт перевірки, розрахунки, надані податковим органом на підставі яких було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.06.2011 № /0 та розрахунки зроблені на підставі банківських виписок, які містяться в матеріалах справи. Проте вказані розрахунки не перевірені судами першої та апеляційної інстанції. Вказав, що висновок судів про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення був зроблений без аналізу та дослідження платіжних документів. Такі судові рішення не містять дослідження доказів на предмет в якій частині розрахунок податкового органу був неправильним.

Суд, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, зобов`язав відповідача надати належним чином завірені копії детального розрахунку основного зобов`язання позивача зі сплати ПДВ і штрафних санкцій, а також первинних документів, які підтверджують розрахунки відповідача.

На вимогу суду відповідачем надано розрахунок основного платежу та штрафних санкцій та книги обліку доходів-витрат № 1607 від 12.12.2007, № 1768 від 01.12.2008, № 2020 від 10.12.2009.

Згідно з вказаним розрахунком відповідачем нараховано податок в розмірі 20% від обсягу виручки позивача, в тому числі: за 3-4 квартали 2008 року - основний платіж 924609,80*20%=184921,96, штрафна санкція - 46230,49 грн.; за 2009 рік - основний платіж 4304260,70*20%=860852,14, штрафна санкція - 215213,04 грн.; за 2010 рік основний платіж 6742895,77*20%=1348579,15 грн., штрафна санкція становить 337144,79 грн. Всього донараховано основного платежу 2394353,25 грн. та штрафних санкцій 598588,31 грн.

Водночас, вказаний в розрахунку обсяг виручки є непідтверджений належними доказами.

Так, зокрема, згідно з наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок про рух коштів на рахунках позивача, обсяг виручки ФОП ОСОБА_1 за період: 3-й квартал 2008 року 443319,19 грн, 4-й квартал 2008 року 473173,09 грн, 2009 рік 4124000,59 грн, за 2010 рік 6512961,10 грн. Всього з 3 кварталу 2008 року по 2010 рік 11553453,97 грн., що не відповідає сумі, яка врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (11971766,27 грн) (Т. 7, а.с. 55).

Також суд зазначає про те, що згідно із призначенням платежу, вказаним у банківських виписках, до складу описаних вартісних показників входять грошові кошти, отримані позивачем на рахунок за операціями, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. Загальна сума таких коштів за 2008 -2010 складає 623168,29 грн., в тому числі за період донарахування ПДВ (з 3 кварталу 2008 по 4 квартал 2010) складає 621713,29 грн.

Отже, загальний обсяг виручки позивача в період з 3 кварталу 2008 року по 4 квартал 2010 року за мінусом транзитних коштів, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість складає 11231740,68 грн.

Щодо вказаної обставини контролюючий орган не надав жодних пояснень і не обґрунтував розміру донарахованих сум.

Відповідно до п. 4.10 Закону України "Про податок на додану вартість" при наданні послуг із транзитного перевезення (переміщення) товарів (вантажів, пасажирів) митною територією України база оподаткування розраховується виходячи з вартості послуг із такого транзитного перевезення (переміщення), наданих на митній території України (з урахуванням відстані від пункту першого перетину державного кордону України до пункту останнього перетину державного кордону України).

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 цього Закону об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, та операції з поставки транспортних послуг по перевезенню пасажирів та вантажобагажу (товаробагажу) за межами державного кордону України.

При цьому, при оподаткуванні операцій з поставки транспортних послуг по перевезенню пасажирів, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України відповідно до пункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону застосовується нульова ставка податку на додану вартість.

Підсумовуючи вищевикладене, вимогами Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено особливий порядок оподаткування операцій з транспортних послуг по перевезенню пасажирів, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України.

Як слідує з наявних в матеріалах справи банківських виписок встановлено надходження грошових коштів на розрахункові рахунки позивача із призначенням платежу "оплата за міжнародні транспортні перевезення", а саме: від 29.09.2009 з контрагентом ТОВ "АС-Транс Лоджистік" (призначення платежу часткова оплата за міжнародні транспортні перевезення вантажу) на суму 18606,20 грн; від 07.10.2009 з контрагентом ТОВ "АС-Транс Лоджистік" (призначення платежу часткова оплата за міжнародні транспортні перевезення вантажу) на суму 8606,20 грн; від 19.10.2009 з контрагентом ТОВ "АС-Транс Лоджистік" (призначення платежу часткова оплата за міжнародні транспортні перевезення вантажу) на суму 1000 грн; від 29.10.2009 з контрагентом ТОВ "АС-Транс Лоджистік" (призначення платежу часткова оплата за міжнародні транспортні перевезення вантажу) на суму 1000 грн; від 05.11.2009 з контрагентом ТОВ "АС-Транс Лоджистік" (призначення платежу часткова оплата за міжнародні транспортні перевезення вантажу) на суму 1000 грн; від 09.11.2009 з контрагентом ТОВ ВФК "Алекс Ком ЛТД" (призначення платежу за трансп.-експедиц. послуги Турнов (Чехія) Київ "Україна" та винагорода експедитора) на суму12151,82 грн; від 14.12.2009 з контрагентом ТОВ "АС-Транс Лоджистік" (призначення платежу оплата за міжнародні транспортні перевезення вантажу) на суму 5000 грн; від 08.02.2009 з контрагентом ТОВ ВФК "Алекс Ком ЛТД" (призначення платежу за трансп.-експедиц. послуги Турнов (Чехія) Київ "Україна" та винагорода експедитора) на 16114 грн.

Як видно з акта перевірки № 1182/17-3/ від 25.05.2011 розмір донарахованого податку на додану вартість визначався шляхом множення встановленої перевіряючими суми виручки від реалізації, яку документально неможливо підтвердити наявними в матеріалах справи виписками, на ставку 20%. При цьому в акті відсутні доводи щодо неврахування особливостей оподаткування податком на додану вартість транспортно-експедиторської діяльності у зовнішньоекономічних операціях. Зокрема не розділено базу оподаткування у операціях, здійснених на внутрішньому та зовнішньому ринку.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено порушення позивачем вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пунктів 9.3, 9.4 статті 9, пунктів 10.1, 10.2 статті 10 Закону України Про податок на додану вартість, в результаті чого підприємцем занижено нарахування та сплату податку на додану вартість за 2008, 2009 та 2010 роки. Однак, внаслідок допущених порушень, відповідачем невірно здійснено обрахунок основного платежу та штрафних санкцій, відповідачем в ході розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності підстав для застосування до ФОП ОСОБА_2 відповідальності саме в розмірі, який визначений спірним податковим повідомленням-рішенням, що унеможливлює притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності визначеної таким податковим повідомленням-рішенням.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи в суді позивач повідомив суд про неможливість представлення належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують обсяг отриманих позивачем коштів за період з 2008 по 2010 роки, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копію акта від 20.01.2016 про знищення документів, строк зберігання яких закінчився. Крім того, надав суду копії адвокатських запитів про надання банківських виписок про рух коштів позивача за вказаний період. Однак вказав, що на даний час АТ Банк Фінанси та Кредит та ВАТ Кредитпромбанк, в яких були відкриті рахунки позивачем, перебувають в процедурі ліквідації у зв`язку з визнанням їх неплатоспроможними. Тому, у наданні запитуваних документів йому було відмовлено.

Виходячи з наведеного, суд не має можливості із наявних в матеріалах справи доказів самостійно зробити розрахунок. Внаслідок неможливості виокремлення із спірного податкового повідомлення-рішення тієї суми, яка обрахована неправильно в частині основного зобов`язання та штрафної санкції, таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню в цілому.

Встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Крім того, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи за нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.06.2020 у справі № 819/1785/17, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління..

В свою чергу, суд позбавлений можливості встановити загальний обсяг відповідальності платника податків на підставі наявних в матеріалах справи доказів за допущене ним порушення податкового законодавства.

За положеннями пунктів 3 та 8 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд також звертає увагу, що згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

З огляду на викладене вище та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору, сплачена за подання цього позову, підлягає поверненню стягненню на користь позивач за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003 м. Львів вул. Стрийська 35; код за ЄДРПОУ ВП 43968090) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова від 09.06.2011 № /0.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 (три) гривні 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 07.04.2023.

Суддя Р.П. Качур