Справа № 440/1054/23
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/1054/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Миргородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації до Великобудищанської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Миргородська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великобудищанської сільської ради про зобов`язання Великобудищанської сільської ради протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини «Садибний будинок», що розташований за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Бобрик вул. Лісова, 3 на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР №970 від 24.08.1963 об`єкт культурної спадщини національного значення "Садибний будинок", що розташований за адресою: вул. Лісова, 3, с. Бобрик, Миргородський район, взято під охорону, існуючий охоронний номер 585. Вказана будівля перебуває у комунальній власності Великобудищанської територіальної громади в особі Великобудищанської сільської ради. Водночас, охоронний договір на вказаний об`єкт не укладено, звернення від власника будівлі про укладення охоронного договору до Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації не надходило, чим порушено інтереси держави у сфері охорони культурної спадщини та може призвести до псування та зміни зовнішнього вигляду пам`ятки, оздоби та втрати її матеріальної автентичності.

Ухвалою суду від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/1054/23. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, у визначений судом строк такого відзиву до суду не подав.

Згідно з частиною 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Постановою Ради Міністрів УРСР №970 від 24.08.1963 "Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР" затверджено список пам`ятників архітектури УРСР, поданий комісією, створеною у відповідності з постановою Ради Міністрів УРСР від 29 жовтня 1962 року № 1236 "Про впорядкування справи обліку, реєстрації та охорони історико-архітектурних пам`ятників УРСР"; зобов`язано виконкоми місцевих Рад депутатів трудящих забезпечити, а Держбуд УРСР посилити контроль за належною охороною і збереженням пам`ятників архітектури, суворо додержуючись Положення про охорону пам`ятників культури, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 грудня 1948 року № 3076 (ЗП УРСР 1948 р. № 23-24, ст. 91).

Відповідно до Списку пам`ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №970 від 24.08.1963, "Садибний будинок", що розташований за адресою: вул. Лісова, 3, с. Бобрик, Миргородський район, 1807 року спорудження, взято під охорону, охоронний № пам`ятника 585.

Наказом Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації "Про укладення охоронних договорів" № 186 від 22.11.2021 повноваження укладати охоронні договори на пам`ятки та щойно виявлені об`єкти культурної спадщини делеговано структурним підрозділам сфери охорони культурної спадщини міських рад, виконавчих комітетів територіальних громад.

Розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 23.02.2022 №76 "Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 15.10.2020 №590" органам місцевого самоврядування рекомендовано забезпечити виготовлення облікової документації відповідно до вимог наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 №501 "Про внесення змін до порядку обліку об`єктів культурної спадщини" в установленому законодавством порядку.

Листом Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації від 26.10.2022 № 01-20/1453, на звернення Миргородської окружної прокуратури від 04.10.2022 № 54/1-5557 вих.22, повідомлено, що на території Великобудищанської сільської територіальної громади Миргородського району знаходиться, зокрема, пам`ятка архітектури національного значення: садибний будинок у с. Бобрик. Станом на 24.10.2022 Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації охоронний договір на зазначений об`єкт культурної спадщини на погодження не надходила, облікова документація на розгляд не подавалася.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та листа Великобудищанської сільської ради від 07.11.2022 №02-32/1380 власником даного об`єкту є Великобудищанська сільська рада.

Спору з приводу вищенаведених обставин немає.

Разом з цим, як стверджує позивач, на даний час охоронний договір на вказаний об`єкт не укладено, звернення від власників будівлі про укладення охоронного договору до Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації не надходили.

З огляду на ці обставини позивач заявляє про порушення інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, що призвело до псування та зміни зовнішнього вигляду пам`ятки, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби та втрати її матеріальної автентичності, у зв`язку з чим і поданий цей позов.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 №1805-III "Про охорону культурної спадщини" (надалі - Закон №1805-III), з моменту набрання чинності якого, тобто з 12.07.2000, втратив чинність Закон Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1978 р., N 30, ст. 426; 1984 р., N 7, ст. 145).

Об`єкт культурної спадщини, відповідно до визначення наведеного у ст. 1 Закону №1805-III, - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

При цьому пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) визначається цим Законом як об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Аналогічно, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1805-III передбачено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, постановою Ради Міністрів УРСР №970 від 24.08.1963 затверджено Список пам`ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, до якого включено "Садибний будинок", що розташований за адресою: с. Бобрик, Гадяцький район, 1807 року спорудження, охоронний № пам`ятника 585.

За наведеного вище правового регулювання суд констатує висновок про те, що садибний будинок за адресою: с. Бобрик, Гадяцький район має статус пам`ятки культурної спадщини та є об`єктом правового регулювання Закону №1805-III у відповідному статусі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини" власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини". Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.

Отже, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини", є адміністративним договором.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суд від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18.

Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі - Порядок) власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку № 1768 зафіксовано, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1: 50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Таким чином, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка до якого мають бути додані додаткові документи.

Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний був протягом місяця з моменту набуття права власності на садибний будинок у с. Бобрик, Миргородського району укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини - Департаментом культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації.

Судом встановлено, що охоронний договір на вищезазначену пам`ятку архітектури не укладено, власник будинку з відповідною заявою не звертався.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оцінивши докази наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то згідно ч. 2ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень та відсутні витрати позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому сплачений позивачем судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Миргородської окружної прокуратури (вул. Кашицина, 1, м. Миргород, Полтавська область, 37600) в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації (вул.Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська область, 36014) до Великобудищанської сільської ради (вул. Миру, 1, с. Великі Будища, Миргородський район, Полтавська область, 37320) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Великобудищанську сільську раду Миргородського району Полтавської області протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури і і туризму Полтавської обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт архітектури національного значення - "Садибний будинок", який розташований у с. Бобрик, Миргородський район, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1768.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва