Справа № 460/48952/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2023 року м. Рівне №460/48952/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.11.2021 №708, №708, №708, №708, №708.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб і військового збору при проведенні господарської діяльності в період нарахування та сплати єдиного податку за 2019-2020 роки є безпідставним, як і порушення, яке пов`язане лише з припущенням, що для перевірки слід подати докуменети визначені ПК України. Вказав, що висновки вказані в акті перевірки №7155/17-00-07-08/ від 22.11.2021 не є документально обгрунтованими, а тому відсутні підстави до застосування штрафних (фінансових) санкцій, а тому просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 02.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що висновок акта перевірки є обґрунтованим, а тому прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства. Вказав, що перевіркою встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2019 роки із відображенням доходу, як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни - ознака доходу "126" в загальній сумі 1670861,47 грн.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 29.10.2018 по 28.05.2019 здійснювала підприємницьку діяльність та була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основний вид економічної діяльності: 46.24 Оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою.

На підставі наказу від 07.10.2021 №2011-п та направлення №3081/17-00-07-08 від 07.10.2021 відповідачем у період з 07.10.2021 по 13.10.2021 була проведена позапланова документальна виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період з 29.10.2018 по 28.05.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з29.10.2018 по 28.05.2019, за результатами якої складено акт від 22.10.2021 №7155/17-00-07-08/ НОМЕР_1 .

Висновками акту перевірки встановлено наступні порушення:

п.44.1, п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: платником податків не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків їх зберігання та ненадання ним контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Кодексом;

п.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, абз. «в)» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2018 та 2019 роки;

абз. е) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, а саме: не оподаткування доходу в сумі 1670861,47грн, отриманий як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, в результаті чого перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 300755,06грн, в т.ч. за 2018 рік в сумі 33156грн, та за 2020 рік в сумі 267599,06грн;

пп.1.2, пп.1.3, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: не оподаткування доходу в сумі 1670861,47грн, в результаті чого перевіркою донараховано військовий збір в сумі 25062,92грн, в тому числі: за 2018 рік 2763грн та за 2019 рік 22299,92грн;

п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України та п.8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, а саме: повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку по терміну подання з 29.05.2019 по 19.06.2019 до контролюючого органу не подано.

На підставі акту перевірки, 15.11.2021 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 340,00грн.

№708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 31328,64грн, у тому числі: 25062,92грн за основним платежем, 6265,73грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 1020,00грн;

№708 збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 375943,83грн, у тому числі: 300755,06грн за основним платежем та 75188,77грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб у сумі 680,00грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За приписами п.61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (п.61.2 ст.61 ПК України).

Відповідно до пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії) (п.44.3 ст.44 ПК України).

Як вбачається з акту перевірки, ОСОБА_1 у період з 29.10.2018 по 28.05.2019 здійснювала господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (платник єдиного податку ІІ групи, неплатник ПДВ) з основним видом господарської діяльності згідно КВЕД: 46.24 оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою.

За період з 01.11.2018 по 31.12.2018 отримано дохід в розмірі 184200,00грн.

За період з 01.01.2019 по 28.05.2019 отримано дохід в розмірі 1486661,47грн.

При перевірці використано відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, договори, накладні, ТТН, акти прийому-передачі, банківські виписки, книга обліку доходів, первинні документи відповідно до яких обліковуються суми на які нараховується єдиний внесок, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Для проведення перевірки платником не надано жодних підтверджуючих документів на придбання товару. Отже, проведеною перевіркою встановлено відсутність будь яких документів (договорів, платіжних документів про оплату за товар, тощо) щодо придбання товару (шкірсировини та шкір) ФОП ОСОБА_1 , що свідчить про отримання таких товарів безоплатно.

Отже, на порушення п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. «в)» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179, абз. е) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179, пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.6 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, позивачем не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2018 та 2019 рік, а також не оподатковано отриманий дохід в сумі 1670861,47грн, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 ПК України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 ПК України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Згідно з п.296.1 ст.296 ПК України, фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи) у складі податкової декларації платника єдиного податку за IV квартал податкового (звітного) року подають також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників (п.296.3 ст. 296 ПК України).

Як встановлено судом, позивач у перевіряємий період здійснювала господарську діяльність з продажу товарів, зокрема, за договором купівлі продажу.

Згідно випискою рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у АТ КБ «Приватбанк» підтверджується факт отримання доходів у сумі 184200,00 за 2018 рік, у сумі 1486661,47грн 2019 рік.

За умовами укладеного договору купівлі-продажу, продавець продає, а покупець купує шкіри ВРХ мокро-солоні, обряджені, боєнського походження, згідно домовленості сторін.

Ціна відвантаженого товару вказується в накладних на товар.

Зазначене підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними.

При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, що позивачем до перевірки не надано жодних документів, які підтверджують факт походження (придбання) товару та його асортименту.

Суд звертає увагу, що чинне податкове законодавство, зокрема норми ст. ст. 291, 296 Податкового кодексу України не зобов`язують платника єдиного податку 2 групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Суд ще раз наголошує, що згідно п. 296.1 ст. 296 ПК України, фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Отже, такі фізичні особи-підприємці не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести облік доходів у відповідності з урахуванням вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України. Водночас, такі фізичні особи-підприємці повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст. 292 ПК України).

Документами, що підтверджують дохід фізичної особи-підприємця є документами, що підтверджують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

Вразі застосування РРО, доходи вказані ФОП-платником єдиного податку згідно абз. 1 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України, підтверджується звітами РРЩ/ПРРО та виписками про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

У разі не застосування РРО/ПРРО, згідно Постанови № 1336, підтвердженням доходів будуть записи в книзі КОРО (здійсненні на підставі розрахункових квитанцій) та виписки про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

Таким чином, твердження податкового органу про не надання документів, які підтверджують придбання та походження товару суд вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, в ході судового розгляду справи не підтвердились висновки податкового органу про безоплатне отримання позивачем товарів на суму 1670861,47грн, що в свою чергу призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до абз. «е)» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. Не є додатковим благом сума знижки звичайної ціни (вартості) при продажу (відчуженні) на користь платника податків житлової нерухомості, набутої у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно за договорами іпотеки, що забезпечує кредит, наданий в іноземній валюті.

Згідно ст. 176 ПК України, платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку;

г) подавати особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

ґ) у порядку, визначеному законом, допускати посадових (службових) осіб контролюючого органу на територію або до приміщень, що використовуються платником податку для отримання доходів від провадження господарської діяльності;

д) здійснювати заходи, передбачені цим Кодексом, у разі зміни підстав для отримання податкової соціальної пільги;

е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за основним місцем обліку;

в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (п.179.1 ст. 179 ПК України).

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу. Ставка збору встановлена на рівні 1,5 відсотка.

Згідно з п. 297.1, п. 297.2 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Нарахування, сплата та подання звітності з податків і зборів інших, ніж зазначені у пункті 297.1 цієї статті, здійснюються платниками єдиного податку в порядку, розмірах та у строки, встановлені цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що позивач перебувала на на спрощеній системі оподаткування, 2-й групі, а також факт отримання доходів від зайняття діяльністю за видом діяльності згідно КВЕД: 46.24 у спірний період, суд дійшов до висновку про безпідставність та недоведеність тверджень контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 абз. «е)» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 та пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.6 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України.

Щодо висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. «в)» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, то суд зауважує наступне.

Згідно п. 44.3 ст. 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Так, судом встановлено, що у позивача були наявні та надані в межах проведення перевірки всі первинні документи, складені в порядку, передбаченому ст. ст. 44, 291, 296 Податкового кодексу України, які стосуються обліку оподатковуваного доходу позивача.

Отже, висновки ГУ ДПС у Рівненській області про порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України є безпідставними.

Щодо висновку про порушення п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.2, 8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, то суд враховує наступне.

Згідно п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Відповідно до п. 8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Згідно з п. 8.5 Порядку № 1588, у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.

При цьому, в разі зміни призначення об`єкта оподаткування або його перепрофілювання інформація щодо такого об`єкта оподаткування надається в повідомленні двома рядками, а саме: в одному рядку зазначається інформація про закриття об`єкта оподаткування, призначення якого змінюється, у другому - оновлена інформація про об`єкт оподаткування, який створено чи відкрито на основі закритого, при цьому ідентифікатор об`єкта оподаткування змінюється.

Так, наведені вище норми законодавства не зобов`язують фізичних осіб-підприємців у разі припинення підприємницької діяльності подавати повідомлення форми 20-ОПП, а тому твердження податкового органу про необхідність подання повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку по терміну подання з 29.05.2019 по 19.06.2019 суд вважає таким, що не ґрунтується на нормах закону.

Суд звертає увагу, що оскільки в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про безоплатне отримання товарів як додаткове благо позивачем, а відтак і донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб та військового збору, то і висновок податкового органу про неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 та 2029 роки, суд вважає безпідставним та неправомірним, оскільки такі в силу вимог підпунктів 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України подані у встановлені строки, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, на думку суду, доводи і висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, безпідставними, а тому прийняті на підставі такого акту перевірки податкові повідомлення-рішення від 15.11.2021 №708, №708, №708, №708, №708 є незаконними, неправомірними і підлягають скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В спірних правовідносинах відповідач не виконав покладений на нього обов`язок, а саме не довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

У сукупності викладеного, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 15.11.2021 №708, №708, №708, №708, №708.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області витрати у виді судового збору у сумі 4093,12 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 квітня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя У.М. Нор