Справа № 280/2533/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2533/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року (суддя Максименко Л.Я., повне судове рішення складено 23 листопада 2022 року) в справі № 280/2533/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання незаконною бездіяльність щодо неврахування до пільгового підземного стажу період навчання позивача в середньому професійно-технічному училищі №112 м. Єнакієве за спеціальністю «машиніст електровозу підземний» з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 року, період роботи позивача в структурному підрозділі «Шахта «Комунар» Виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля» з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року, період проходження строкової військової служби з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року, період роботи позивача на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля» з 01 березня 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 30 березня 1998 по 28 травня 2000 року та період роботи в відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» з 01 квітня 2021 року по 19 листопада 2021 року та не здійснення розрахунку призначеної позивачу пенсії з врахуванням ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тобто у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язання розглянути повторно його заяву від 19 листопада 2021 року про призначення пенсії, зарахувавши при цьому до пільгового підземного стажу період навчання позивача в середньому професійно-технічному училищі №112 м. Єнакієве за спеціальністю «машиніст електровозу підземний» з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 року, період роботи позивача в структурному підрозділі «Шахта «Комунар» Виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля» з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року, період проходження строкової військової служби з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року, період роботи позивача на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля» з 01 березня 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 30 березня 1998 року по 28 травня 2000 року та період роботи в відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» з 01 квітня 2021 року по 19 листопада 2021 року, здійснивши при цьому розрахунок розміру пенсії з врахуванням ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тобто у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з виплатою заборгованості.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, періодів роботи з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року у спільному Українсько-Швейцарському підприємстві «Метален», з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у Відкритому акціонерному товаристві «Єнакієвський металургійний завод», з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року в структурному підрозділі «Шахта Комунар» Виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 01 березня 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 30 березня 1998 року по 28 травня 2000 року на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 01 квітня 2021 року по 19 листопада 2021 року у відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля», періоду навчання з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 року в середньому професійно-технічному училищі №112 м. Єнакієве, період проходження строкової військової служби з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, період роботи позивача з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року у спільному Українсько-Швейцарському підприємстві «Метален» з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у Відкритому акціонерному товаристві «Єнакієвський металургійний завод», з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року в структурному підрозділі «Шахта Комунар» Виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля,» з 01 березня 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 30 березня 1998 року по 28 травня 2000 року на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 01 квітня 2021 року по 19 листопада 2021 року у відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля», період навчання з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 року в середньому професійно-технічному училищі №112 м. Єнакієве, період проходження строкової військової служби з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення розрахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 13 листопада 2021 року відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стосовно питання перерахунку пенсії із врахування ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» зазначає, що робота позивача на спільному Україно-Швейцарському підприємстві «Метален» та з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод» не належить до підземних робіт. Оскільки стаж позивача на підземних роботах за списком № 1 є меншим, ніж 15 років, відсутні підстави для перерахунку пенсії за цією нормою.

Щодо питання зарахування періодів навчання та строкової військової служби до пільгового стажу звертає увагу, що позивач навчався за професією машиніст електровозу підземний, а в трудовій книжці відсутні записи про роботу за такою спеціальністю. Підтвердження такої роботи довідкою, яка видана незаконною організацією, розташованої на тимчасово окупованій території, не може братися до уваги, а у разі підтвердження такого стажу належними доказами, до пільгового стажу буде зараховано 2 дні 1 день роботи за Списком № 1 та 1 день за період навчання та військової служби

Період з 01 березня 1993 року по 14 вересня 1993 року підтверджується лише довідкою, виданою незаконною організацією, розташованою на тимчасово окупованій території.

Період з 08 травня 2000 року по 28 травня 2000 року на шахті «Єнакієвська» не може бути зарахований до пільгового стажу, оскільки в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відсутні відомості про цей період.

Період з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року в спільному Україно-Швейцарському підприємстві «Метален» зараховано до пільгового стажу, а період з 01 січня 2004 року по 19 листопада 2021 року та з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод», шахті «Карбоніт» не може бути зарахований до страхового стажу та до пільгового, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявою ОСОБА_1 , розглянутою за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області, прийнято рішення про призначення пенсії позивачу з 13 листопада 2021 року.

Листом ГУ Пенсійного фонду України в Луганській області роз`яснено позивачу, що при призначенні пенсії не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 08 травня 2000 року по 28 травня 2000 року - шахта «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року - спільне Українсько-Швейцарське підприємство «Метален», з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року - Відкрите акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод», періоди перебування у безкоштовних відпустках, проходження курсів, проходження медичного огляду, страйків, простою згідно з пільговою довідкою від 19 листопада 2021 року № 317/1-7, виданої відокремленим підрозділом шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» за період з 04 листопада 2016 року по 31 березня 2021 року - 26 днів, період роботи в відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» з 01 квітня 2021 року по 30 вересня 2021 року, період перебування на військовій службі з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 28 грудня 1990 року (1 рік 11 місяців 10 днів) не зараховано до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а також період навчання не враховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю диплому про навчання.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 04 вересня 2000 року встановлено наступне:

з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 рік позивач навчався в СПТУ №112 м. Єнакієве;

з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 проходив службу в лавах армії.

Період перебування позивача на військовій службі з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 28 грудня 1990 року не зараховано до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, період навчання не враховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю диплому про навчання, а довідка від 09 грудня 2019 року №595 засвідчена печаткою незаконного терористичного утворення на території України.

Відповідно до копії диплому НОМЕР_3 від 04 січня 1991 року позивач навчався в СПТУ №112 м. Єнакієве з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 рік за спеціальністю «машиніст електровозу підземний» та здобув кваліфікацію машиніста електровозу підземного, копія диплому надана до територіального органу Пенсійного фонду.

Після закінчення СПТУ №112 з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року позивач працював машиністом електровозу підземним та був звільнений в зв`язку з призовом на строкову військову службу, що підтверджується архівною довідкою №275/03-2 від 17 березня 2021 року.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_4 позивач проходив строкову військову службу з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 в лавах армії.

Після закінчення строкової військової служби у строк, що не перевищує 3 місяців, а саме з 01 березня 1993 року позивача прийнято на шахту «Єнакієвська» учнем ГРОЗ (період навчання за професією учня гірника очисного забою підтверджується також дублікатом свідоцтва №2405 про навчання в учбовому пункті шахти «Єнакієвська»), переведено ГРОЗ, гірником підземним та звільнено 14 вересня 1993 року. Цією ж довідкою підтверджується робота на шахті «Єнакієвська» у період з 30 березня 1998 року по 28 травня 2000 року у якості гірника з ремонту гірничих виробок.

Суд першої інстанції вважав, що наданими документами підтверджується, що після закінчення навчання та на момент призову на військову службу позивач займав посаду за набутою професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як наслідок, відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», статті 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» період навчання позивача та період перебування на військовій службі підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Згідно з трудовою книжкою позивача встановлено, що з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року він працював у спільному Українсько-Швейцарському підприємстві «Метален», з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року - у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод», але вказані періоди роботи позивача не зараховано до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю даних про атестацію робочих місць за умовами праці протягом повного робочого дня за Списком № 1.

Врахувавши правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, адже відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Тому зважаючи на приведені висновки, а також те, що позивачем подано документи, які підтверджують проведення атестації робочих місць позивача у спірні періоди, а саме, довідки від 27 липня 2021 року №26100/9699, №26100/9666; №26100/9667, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Застосувавши загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку, що документи, надані позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме довідки, видані підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях, мають бути враховані органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо перерахунку пенсії.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів перебування у безкоштовних відпустках, проходження курсів, проходження медичного огляду, страйків, простою згідно з довідками від 19 листопада 2021 року № 317/1, № 317/2, № 317/3, № 317/4, № 317/5, № 317/7, виданими відокремленим підрозділом шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля», за період з 04 листопада 2016 року по 31 березня 2021 року (26 днів) суд першої інстанції, із посиланням на лист Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16, відповідно до якого час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році, п. «д» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частину третю статті 28 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», вважав, що періоди перебування у страйках не зараховуються до стажу роботи за умови визнання їх у судовому порядку незаконними, а відповідних судових рішень щодо визнання вказаних страйків, у яких брав участь позивач, незаконними відповідачем суду не надано, тому вважав необґрунтованим не зарахування до пільгового стажу позивача періодів перебування у безкоштовних відпустках, проходження курсів, проходження медичного огляду, страйків згідно з вищезазначеними довідками.

Стосовно питання несплати страхових внесків як підстави не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача 08 травня 2000 року по 28 травня 2000 року на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля» та з 01 квітня 2021 року по 30 вересня 2021 року в відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» суд першої інстанції зазначив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди до пільгового стажу позивача та не здійснено розрахунок пенсії під час її призначення відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

З метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, спірні періоди, а також зобов`язав провести перерахунок та виплатити пенсію позивачу з 13 листопада 2021 року відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з урахуванням виплачених сум.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 113зв-114).

Позивачу призначено пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 з 13 листопада 2021 року рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким питання призначення пенсії розглянуто за принципом екстериторіальності.

На звернення позивача з питання правильності розрахунку страхового та пільгового стажу ГУ ПФУ в Луганській області листом від 29 грудня 2021 року (а.с. 13-18) повідомлено позивача, що страховий стаж позивача складає 20 років 07 місяців 22 дні, пільговий стаж за Списком № 1 (шахтарі) 12 років 2 місяці 4 дня; не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 08 травня 2000 року по 28 травня 2000 року - шахта «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року - спільне Українсько-Швейцарське підприємство «Метален», з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року - Відкрите акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод», періоди перебування у безкоштовних відпустках, проходження курсів, проходження медичного огляду, страйків, простою згідно з пільговою довідкою від 19 листопада 2021 року № 317/1-7, виданої відокремленим підрозділом шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» за період з 04 листопада 2016 року по 31 березня 2021 року - 26 днів, період роботи в відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля» з 01 квітня 2021 року по 30 вересня 2021 року, період перебування на військовій службі з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 28 грудня 1990 року (1 рік 11 місяців 10 днів) не зараховано до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а також період навчання не враховано до страхового стажу, у зв`язку з відсутністю диплому про навчання.

Спірним в цій справі є питання правильності обчислення органом Пенсійного фонду страхового та пільгового стажу позивача, а також наявності підстав для обчислення розміру пенсії позивача із врахуванням приписів Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Стосовно питання зарахування періодів навчання та строкової військової служби до пільгового стажу суд зазначає таке.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 року позивач навчався в СПТУ №112 м. Єнакієве; з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 проходив строкову військову службу.

Період проходження позивачем строкової військової служби з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року підтверджено записами військового квитка серії НОМЕР_1 від 28 грудня 1990 року.

Дипломом серії НОМЕР_3 від 04 січня 1991 року підтверджено, що позивач навчався в СПТУ №112 м. Єнакієве з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 рік за спеціальністю «машиніст електровозу підземний», здобув кваліфікацію машиніста електровозу підземного.

Копія диплому надана позивачем до територіального органу Пенсійного фонду.

Судом встановлено, що після закінчення СПТУ №112 з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року позивач працював машиністом електровозу підземним, звільнений в зв`язку з призовом на строкову військову службу, що підтверджується архівною довідкою №275/03-2 від 17 березня 2021 року.

Після закінчення строкової військової служби у строк, що не перевищує 3 місяців, а саме з 01 березня 1993 року позивача прийнято на шахту «Єнакієвська» учнем ГРОЗ (період навчання за професією учня гірника очисного забою підтверджується також дублікатом свідоцтва №2405 про навчання в учбовому пункті шахти «Єнакієвська»), переведено ГРОЗ, гірником підземним та звільнено 14 вересня 1993 року.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначені періоди, з яких складається страховий стаж.

Частиною першої статті 24 цього Закону встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За положеннями частини третьої цієї статті страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Підпунктом 2 пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно.

За приписами частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзаці 2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 21-рп/99 по справі N 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) міститься роз`яснення наведеного конституційного положення, в якому зазначено, що дію нормативно правового акта в часі потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон чи інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Таким чином, стосовно порядку зарахування певних періодів до стажу для пенсії необхідно керуватися тим законодавством, під час дії якого ці періоди існували.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тобто трудова та інша прирівняна до неї діяльність за період до 01 січня 2004 року повинна враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2004 року.

Законодавчим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII, який тут та надалі застосовується судом в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 49 Закону СРСР від 19 липня 1973 року «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» передбачено, що середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів. У середніх спеціальних навчальних закладах може проводитися денне, вечірнє і заочне навчання.

В період навчання позивача діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі Положення № 590).

Підпунктом «и» частини першої пункту 109 Положення № 590 передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах тощо).

Абзацами пункту 109 Положення № 590 встановлено, що при призначенні пенсій по віком періоди, вказані в підпункті «и», зараховуються до стажу за умови, якщо цим періодам передувала робота в якості робітника або службовця, або служба в складі Збройних Сул СРСР, або інша служба, вказана в підпункті «к».

Дипломом серії НОМЕР_3 від 04 січня 1991 року підтверджено, що позивач навчався в СПТУ №112 м. Єнакієве з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 рік за спеціальністю «машиніст електровозу підземний», здобув кваліфікацію машиніста електровозу підземного.

Після закінчення СПТУ №112 з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року позивач працював машиністом електровозу підземним, звільнений в зв`язку з призовом на строкову військову службу, що підтверджується архівною довідкою №275/03-2 від 17 березня 2021 року, а в період з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року позивач проходив строкову військову службу, що підтверджено записами військового квитка.

Після закінчення строкової військової служби у строк, що не перевищує 3 місяців, а саме з 01 березня 1993 року позивача прийнято на шахту «Єнакієвська» учнем ГРОЗ (період навчання за професією учня гірника очисного забою підтверджується також дублікатом свідоцтва №2405 про навчання в учбовому пункті шахти «Єнакієвська»), переведено ГРОЗ, гірником підземним та звільнено 14 вересня 1993 року.

В період проходження позивачем військової служби (по 01 січня 1992 року) також діяло Положення №590.

Відповідно до підпунктів «з» та «к» частини першої пункту 109 Положення №590 крім роботи робочим або службовцем в загальний стаж роботи зараховуються також навчання в училищах (..) системи професійно-технічної освіти; служба в складі Збройних Сил СРСР (…)

Частиною третьою пункту 109 Положення №590 визначено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком або по інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16) (…) періоди, вказані в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи або до роботи, яка передувала цьому періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Отже, законодавством, чинним до 1 січня 1992 pоку, було передбачено, що під час призначення пенсій на пільгових умовах або в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР прирівнювалась за вибором особи, яка звернулась за пенсією, до роботи, яка передувала службі, або до роботи, яка слідувала за нею, а навчання, зокрема в професійно-технічних училищах, прирівнювалося до роботи, яка слідувала за закінченням навчання.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, який набув чинності з 10 січня 1992 року, встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а

також до стажу роботи за спеціальністю.

Ця правова норма зазнала змін та на момент набуття позивачем права на пенсію передбачала, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Враховуючи приведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що до пільгового стажу позивача, з урахуванням якого визначатиметься право на пенсію та її розмір, має бути зараховано навчання за фахом у період з 01 вересня 1987 року по 04 січня 1991 року та період проходження позивачем строкової військової служби з 13 січня 1991 року по 21 грудня 1992 року.

Стосовно питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи, не підтверджених атестацією робочих місць, суд зазначає таке.

Записами трудової книжки позивача підтверджено, що з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року позивач працював у спільному Українсько-Швейцарському підприємстві «Метален», з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року - у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод».

За позицією відповідача ці періоди роботи не зараховано до пільгового стажу через відсутність даних про атестацію робочих місць за умовами праці протягом повного робочого дня за Списком № 1.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383, (далі Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період робот и особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

За правовою позицією, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а, будь-які причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та відмову заявникові в наданні пенсії. Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2. але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочою місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Враховуючи приведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої про протиправність не зарахування періодів роботи позивача у спільному Українсько-Швейцарському підприємстві «Метален» з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод» до пільгового стажу за Списком № 1.

Стосовно питання підтвердження періоду навчання, роботи та проведення атестації робочих місць довідками, виданими підприємствами, які розташовані на тимчасово окупованих територіях, суд зазначає наступне.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, а також правові висновки з цього питання, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 344/16404/16-а, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, та зроблено правильний висновок, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист відповідачем безпідставно не враховано архівні довідки та довідки, видані підприємствами, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Крім того, відповідачем не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача 08 травня 2000 року по 28 травня 2000 року на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 01 квітня 2021 року по 30 вересня 2021 року в відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля», з 01 січня 2004 року по 19 листопада 2021 року у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод», оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату стразових внесків.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відтак, оскільки законодавцем обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, відсутність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи, за який не сплачено (не обліковуються) страхові внески, до трудового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. А застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків, нарахованих із заробітної плати цієї особи. Цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).

Відмовляючи позивачу в зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу при обчисленні пенсії, відповідач фактично покладає саме на застраховану особу відповідальність за неперерахування страхувальником відповідних страхових внесків, порушуючи тим самим вищенаведені положення чинного законодавства.

Таким чином, період роботи, за який підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Приведений висновок щодо застосування норм права узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Наведене правове регулювання та обставини справи дають суду змогу погодити висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування спірних періодів до страхового та пільгового стажу позивача.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції про зарахування до пільгового стажу позивача періодів перебування позивача у безкоштовних відпустках, проходження курсів, проходження медичного огляду, страйків, простою згідно з довідками від 19 листопада 2021 року № 317/1, № 317/2, № 317/3, № 317/4, № 317/5, № 317/7, виданими відокремленим підрозділом шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля», за період з 04 листопада 2016 року по 31 березня 2021 року (26 днів), тому судом не надається правова оцінка цим висновкам суду першої інстанції.

Стосовно питання перерахунку пенсії із врахування ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» суд зазначає наступне.

За позицією відповідача, викладеною в апеляційній скарзі, робота позивача з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року на спільному Україно-Швейцарському підприємстві «Метален» та з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод» не належить до підземних робіт. Оскільки стаж позивача на підземних роботах за списком № 1 є меншим ніж 15 років, відсутні підстави для перерахунку пенсії за цією нормою.

Суд звертає увагу, що суд першої інстанції не робив у рішенні висновків щодо необхідності обчислення періоду роботи позивача з 16 липня 2002 року по 30 вересня 2002 року на спільному Україно-Швейцарському підприємстві «Метален» та з 01 січня 2004 року по 03 червня 2008 року у ВАТ «Єнакієвський металургійний завод» із врахуванням приписів статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Верховною Радою України 02 вересня 2008 року прийнято Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345-VI (далі - Закон №345-VI), який спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Статтею 8 Закону №345-VІ встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Тобто, необхідною умовою для набуття права на отримання пенсії в порядку, передбаченому Законом №345-VI, є зайнятість на підземних роботах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Як вище встановлено судом, позивачу призначена та виплачується пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1, проте органом Пенсійного фонду розмір пенсії обчислюється без врахування вимог статті 8 Закону №345-VI, через не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача на підземних роботах (з 10 січня 1991 року по 11 січня 1991 року в структурному підрозділі «Шахта Комунар» Виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля,» з 01 березня 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 30 березня 1998 року по 28 травня 2000 року на шахті «Єнакієвська» виробничого об`єднання «Орджонікідзевугілля», з 01 квітня 2021 року по 19 листопада 2021 року у відокремленому підрозділі шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля»).

При цьому пільговий стаж за Списком № 1 (шахтарі) обчислено відповідачем в розмірі 12 років 2 місяці 4 дня.

Враховуючи те, що судом першої інстанції зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 приведені вище періоди на підземних роботах, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ у Запорізькій області провести перерахунок та виплатити пенсію позивачу з 13 листопада 2021 року відповідно до вимог статті 8 Закону №345-VI.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 280/2533/22 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 280/2533/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 10 квітня 2023 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко