Справа № 340/5726/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2023 року м. Дніпросправа № 340/5726/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року (головуючий суддя Брегей Р.І.)

в адміністративній справі №340/5726/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 14.12.2022 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії в повному обсязі без обмеження розміром 10-ти прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2019 року;

- зобов`язати відповідача здійснити з 01.12.2019 року виплату пенсії за вислугу років без обмеження пенсії максимальним розміром 10-тьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов обґрунтований тим, що позивачу призначена пенсія за вислугу років з 21.02.2005 року згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ. Згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року у справі №340/2802/21 позивачу здійснено перерахунок пенсії від 01.12.2021 року на підставі довідки від 27.04.2021 №8081 про грошове забезпечення. Також зазначає, що в грудні 2022 року відповідач здійснив перерахунок пенсії на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.03.2022 року по справі №340/1236/22 у розмірі 21 4484,08грн., однак виплата пенсії була обмежена 10-тьма прожитковими мінімумами і становить 20 930грн. На звернення позивача до відповідача про здійснення виплати з 01.12.2019 року без обмеження, відповідачем відмовлено в нарахуванні пенсії без обмеження, що підтверджується листом №6541-7004/М-03/8-1100-22 від 01.12.2022 року. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки обмеження виплати пенсії максимальною величиною суперечить Конституції України, висновок про що зробив Конституційний Суд України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року позов задоволено:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження максимальною величиною виплати нарахованого основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплачувати ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року основний розмір пенсії, не застосовуючи обмеження граничною величиною.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області доплатити ОСОБА_1 додаткові кошти за період 01 грудня 2019 року з урахуванням раніше сплачених коштів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині сплати заборгованості за один місяць.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач, виконуючи рішення суду, допустив протиправні дії, обмеживши виплату нарахованої суми пенсії граничною величиною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги серед іншого вказує, що до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення частини 1 статті 2 Закону №3668-VI, яка встановлює обмеження пенсії 10-тьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Також зазначає, що в бюджеті Головного управління відсутні видатки на виплату коштів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач пенсіонер по лінії Міністерства внутрішніх справ і перебуває на обліку в Управлінні з 2005 року (а.с.1-3).

Позивачу пенсію призначено відповідно до приписів Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

01 листопада 2021 року набрало законної сили рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року у справі №340/2802/21, яким Управління зобов`язано перерахувати і виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 27 квітня 2021 року №8081 з урахуванням раніше сплачених сум (а.с.15-31).

У довідці зазначено, що грошове забезпечення складає 21 913,58 грн (а.с.9).

Відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, обмеживши виплату коштів з 01.12.2019 року максимальною величиною у 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (а.с. 47-49).

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.

Статтею 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-ХІІ) встановлено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати 10-ти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим же Законом викладено у новій редакції частину 5 статті 43 України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-ХІІ), якою встановлено максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), який не може перевищувати 10-ти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу призначена пенсія за вислугу років з 21.02.2005 року згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ.

Отже, в силу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI на позивача не поширюється дія цього закону щодо обмеження пенсії, оскільки пенсія йому призначена в 2005 році (т.т. до набрання чинності Законом №3668-VI).

Таким чином відповідач не мав правових підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для зміни рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги в мотивувальній частині постався на те, що відповідач, виконуючи рішення суду допустив протиправні дії, обмеживши виплату нарахованої суми пенсії граничною величиною.

Натомість, процесуальний закон встановлює певний порядок оскарження дій/рішень відповідача, вчинених на виконання рішення суду.

Так, статтею 383 КАС України (Визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду) передбачено право позивача щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності відповідача, вчинених на виконання рішення суду.

В силу частини 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Неврахування зазначеної норми призводить до порушення норм процесуального закону та спричиняє колізію обставин.

Так, щодо позивача існує два рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року у справі №340/2802/21 та від 31.03.2022 року у справі №340/1236/22, якими вирішено питання щодо здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки від 27.04.2021 №8081 про грошове забезпечення.

Оскільки в рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року зазначено, що відповідач, виконуючи рішення суду допустив протиправні дії, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в силу статті 383 КАС України щодо оскарження протиправності дій відповідача на виконання рішення суду, передбаченій інший порядок оскарження таких дій (подача заяви, а не позову).

Також в рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року не зазначено, на виконання якого саме рішення суду (у справі №340/2802/21 чи у справі №340/1236/22) відповідачем допущено протиправні дії щодо обмеження виплати пенсії граничною величиною.

Водночас, позивач в позові зазначає, що в грудні 2022 року відповідач здійснив перерахунок пенсії на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.03.2022 року по справі №340/1236/22 у розмірі 21 4484,08грн., однак виплата пенсії була обмежена 10-тьма прожитковими мінімумами і становить 20 930грн. На звернення позивача до відповідача про здійснення виплати з 01.12.2019 року без обмеження, відповідачем відмовлено в нарахуванні пенсії без обмеження (а.с. 8).

Вказану відмову позивач вважає протиправною (а.с. 8).

Тобто саме відмова відповідача від 01.12.2022 року у перерахунку пенсії позивача оскаржується у справі №160/10762/22 (а.с. 8).

Натомість суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув увагу, не дослідив обставини справи у повному обсязі, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення рішення про часткове задоволення позову.

В силу частини 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, в силу частини 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач в прохальній частині позову не зазначає яку саме відмову відповідача у виплаті пенсії вважає протиправною. Натомість, безпосередньо в позові вказує, що вважає протиправною відмову, викладену в листі №6541-7004/М-03/8-1100-22 від 01.12.2022 року.

Також в позові позивач зазначає, що в грудні 2022 року відповідач здійснив перерахунок пенсії на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.03.2022 року по справі №340/1236/22 у розмірі 21 4484,08грн., однак виплата пенсії була обмежена 10-тьма прожитковими мінімумами і становить 20 930грн. На звернення позивача до відповідача про здійснення виплати з 01.12.2019 року без обмеження, відповідачем відмовлено в нарахуванні пенсії без обмеження (лист №6541-7004/М-03/8-1100-22 від 01.12.2022 року) (а.с. 8).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції в рішенні від 13.01.2023 року не зазначив будь-яких обставин щодо перерахунку пенсії на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.03.2022 року у справі №340/1236/22.

Водночас, перерахунком пенсії від 01.12.2022 року визначено, що пенсія позивача з надбавками становить 21 484,08грн, а з 01.12.2022 року 20 930грн. (а.с. 9).

Оскільки позивач в позові зазначав, що саме з цим перерахунком пенсії позивач не погоджується, то виходячи з аналізу обставин справи та норм пенсійного законодавства, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо перерахунку пенсії позивача з 01.12.2022 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає протиправним застосування відповідачем обмеження пенсії позивача з 01.12.2022.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Також рішенням суду першої інстанції зобов`язано відповідача доплатити ОСОБА_1 додаткові кошти за період 01 грудня 2019 року з урахуванням раніше сплачених коштів.

Однак таких позовних вимог позивач не зазначав.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, не обґрунтовуючи необхідність виходу за межі позовних вимог, що порушує ч.2 ст. 9 КАС України.

Крім того, судом першої інстанції допущено до негайного виконання рішення суду в частині сплати заборгованості за один місяць.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що статтею 371 КАС України визначені судові рішення, які виконуються негайно.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Натомість, у справі № 160/10762/22 питання присудження виплати пенсії не вирішується. У справі №160/10762/22 вирішується питання щодо перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

Отже, застосування вимог статті 371 КАС України щодо негайного виконання рішення у справі № 160/10762/22 не є обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції також вважає зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 (зі змінами, внесеними згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII) доповнено частину 5 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-ХІІ) наступним положенням:

«Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень».

Отже, у період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2017 року діяло обмеження максимального розміру пенсії в сумі 10 740грн. відповідно до Закону № 911-VIII (однак це не стосується позивача, оскільки йому пенсія була призначена що в 2005 році, т.т. до введення обмежень).

З урахуванням встановленого на 2018 рік розміру прожиткового мінімуму на одну особу для осіб, які втратили працездатність, згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246-VIII та Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI максимальний розмір пенсії з 01 січня 2018 року склав 13 730грн.

У той же час, згідно з пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Отже, зазначені положення Закону щодо обмеження максимальним розміром пенсії не можуть застосовуватись до позивача, оскільки пенсію йому було призначено з 2005 року, т.т. до обмежень, що почали діяти з 01 січня 2016 року (зазначені обмеження стосуються пенсій, що призначаються (а не перераховуються) після 01.01.2016.

Водночас слід зазначити, що Конституційним Судом України неодноразово визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення законодавства, якими був обмежений максимальний розмір пенсії. Внесення в подальшому змін до Закону шляхом зазначення іншого часового періоду, протягом якого діють обмеження максимального розміру пенсії, по суті суперечить висновкам Конституційного Суду, оскільки вирішальне значення має не період дії обмеження, а сам факт протиправного обмеження права особи на отримання пенсії у належному розмірі.

Зокрема Верховний Суд у постановах від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17 та від 03.10.2018 у справі № 753/1216917 зазначає, що зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для вказаного обмеження.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відносно обмеження належної позивачеві пенсії максимальним розміром під час проведення перерахунку та щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача та її виплату з 01.12.2019 без обмеження максимального розміру, підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини 7 статті 43 Закону №2262, виходив із того, що норми-принципи частини 5 статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною 5 статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Отже, обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини 1 статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони явно суперечать один одному.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Слід також взяти до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, що застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Також, питання правомірності обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII було предметом спору в адміністративній справі №400/2085/199.

Верховним Судом складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.12.2021 року в даній справі зроблено висновок, що застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Тому є протиправним обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром, що був здійснений при перерахунку пенсії позивача 01.12.2022 року (розмір пенсії 01.12.2022 нараховано в сумі 21 484,08 грн., однак обмежено до розміру 20 930грн.).

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення позовних вимог до 01.12.2022 року, оскільки перерахунок пенсії з обмеженням здійснено саме 01.12.2022 (а.с. 9).

З урахуванням викладених вище обставин колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позов слід задовольнити частково: визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку пенсії позивача без обмеження та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.12.2022 року без обмеження максимальним розміром.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, прийняти нове рішення про часткове задоволення позову, ґрунтуючись на інших підставах.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу судові витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, що викладена в листі №6541-7004/М-03/8-1100-22 від 01.12.2022 року про відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2022 року без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2022 без обмеження максимальним розміром.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 23.03.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова