Справа № 640/16469/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Дзядевич Лариси Вікторівни про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року відповідно до довідки № 4117 від 29 листопада 2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року відповідно до довідки № 4117 від 29 листопада 2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправною бездіяльність Дзядевич Л.В. , начальника Головного управління ПФУ в місті Києві щодо забезпечення виконання вимог законодавства України в частині нарахування та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року відповідно до довідки № 4117 від 29 листопада 2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що пенсійним органом порушено права позивача внаслідок відмови у перерахунку пенсії на підставі наданої уповноваженим органом оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року відповідно до довідки № 4117 від 29 листопада 2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління ПФУ в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року відповідно до довідки № 4117 від 29 листопада 2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції помилково зазначено, що позивачем не доведено, а судом не було встановлено наявності обставин бездіяльності начальника Головного управління ПФУ в м. Києві Дзядевич Л.В., оскільки зазначене суперечить частині другій статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звертає увагу, що рішення суду в зазначеній частині не є вмотивованим, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 04 квітня 2023 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач 30.11.2021 року звернувся до Головного управління ПФУ в місті Києві з заявою про перерахунок та виплату пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення визначеного станом на листопад 2019 року.

Однак, пенсійним органом було відмовлено позивачу у перерахунку призначеної позивачу пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення визначеного станом на листопад 2019 року, в обґрунтування чого вказано на відсутність відповідних прийнятих Урядом України актів, які визначають механізм перерахунку пенсій відповідних категорій військовослужбовців.

Не погоджуючись із такою відмовою пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив із того, що Головне управління ПФУ в місті Києві відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії на підставі оновленої довідки виданої державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» від 29 листопада 2021 року № 4117 вчинило протиправну бездіяльність, що свідчить про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Дзядевич Л.В. , начальника Головного управління ПФУ в місті Києві щодо забезпечення виконання вимог законодавства України в частині нарахування та виплати пенсійного забезпечення позивачу, суд зазначив, що не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не було доведено, а судом не було встановлено в ході розгляду даної справи наявності обставин бездіяльності та порушення прав позивача з боку такого відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Досліджуючи повноваження (посадові обов`язки) керівника Головного управління ПФУ в м. Києві в особі Дзядевич Л.В. щодо забезпечення виконання вимог законодавства України в частині нарахування та виплати пенсійного забезпечення, колегія суддів вважає за доцільне вказати наступне.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 затверджено Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах а також районах у містах, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 за № 41/26486 (надалі за текстом - Положення).

Відповідно до п.1 Положення - Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Згідно із п.8 Положення - Головне управління Фонду очолює начальник, який призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

Приписами пункту 10 Положення визначено, що начальник головного управління Фонду:

1) здійснює керівництво головним управлінням Фонду, відповідальний за організацію та результати його діяльності, очолює колегію, організовує та забезпечує її роботу;

2) забезпечує виконання головним управлінням Фонду та управліннями Фонду вимог Конституції та Законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов правління та наказів Фонду;

3) вносить пропозиції щодо пріоритетів роботи головного управління Фонду і шляхів виконання покладених на нього завдань та подає на затвердження Голові правління Фонду плани роботи головного управління Фонду (річні, піврічні), штатний розпис головного управління Фонду і кошторис видатків на його утримання;

4) забезпечує виконання плану доходів і видатків головного управління Фонду;

5) затверджує положення про структурні підрозділи головного управління Фонду, посадові інструкції працівників головного управління Фонду, подає на затвердження загальними зборами (конференцією) державних службовців головного управління Фонду правила внутрішнього службового розпорядку та загальними зборами трудового колективу головного управління Фонду правила внутрішнього трудового розпорядку;

6) призначає на посади та звільняє з посад керівників самостійних структурних підрозділів головного управління Фонду, інших державних службовців та працівників головного управління Фонду, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

7) у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, укладає та розриває контракти про проходження державної служби, здійснює контроль за дотриманням їх умов (у разі укладення);

8) вносить пропозиції Голові правління Фонду щодо призначення та звільнення з посад своїх заступників, начальників та заступників начальників управлінь Фонду;

9) вносить Голові правління Фонду пропозиції про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, начальникам та заступникам начальників управлінь Фонду, а також щодо їх заохочення або притягнення до дисциплінарної відповідальності;

10) у межах своєї компетенції розпоряджається коштами та майном Фонду;

11) представляє головне управління Фонду в державних органах, громадських організаціях, у тому числі в міжнародних, без доручення підписує документи від імені головного управління Фонду;

12) у межах своєї компетенції видає накази організаційно-розпорядчого характеру з питань діяльності головного управління Фонду, які є обов`язковими для виконання працівниками головного управління Фонду та управліннями Фонду;

13) у встановленому порядку розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення згідно із законодавством, виносить рішення про застосування фінансових санкцій;

14) розподіляє обов`язки між своїми заступниками;

15) звітує перед Головою правління Фонду щодо виконання покладених на головне управління Фонду завдань та планів роботи;

16) забезпечує охорону державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності, здійснює постійний контроль за її забезпеченням в головному управлінні Фонду;

17) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 звертався із заявою до Головного управління ПФУ в м. Києві, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з врахуванням довідки про розмір грошового забезпечення №4117 від 29.11.2021 року.

Однак, Головним управлінням ПФУ в м. Києві було відмовлено у перерахунку пенсії.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували саме бездіяльність начальника Головного управління ПФУ в м. Києві Дзядевич Л.В., що б свідчили про порушення прав позивача.

Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо визнання протиправною такої бездіяльності також не доведені жодними обставинами, які б свідчили про таку бездіяльність.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наводить доводи, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві та яким було надано оцінку судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянт у скарзі здійснює лише виклад повноважень начальника Головного управління ПФУ в м. Києві, однак не зазначає та не обґрунтовує, в чому полягає зазначена, на його думку, бездіяльність начальника Головного управління ПФУ в м. Києві Дзядевич Л.В.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу положень частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З системного аналізу зазначених правових норми вбачається, що підставою адміністративного позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

При цьому, право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не обґрунтовано та не доведено факту порушення його прав, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дотримано норм процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 317 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко