Справа № 380/15635/22
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

Зал судових засідань №7,

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючої-судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Богданова А.В.,

за участю сторін:

представника позивача: Щербини А.І.,

представника відповідача Палій М.В.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, у м.Львові, в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» (місцезнаходження: вул. Ткацька, 10, м.Львів, 79019; ) звернулося з позовною заявою до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79026; ), в якій просить скасувати податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.10.2022 №331/33-00-07-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 10.08.2022 по 13.09.2022 у позивача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка. Така перевірка була проведена з посиланням на положення п.78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України та щодо законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке перевищує 100 тис. грн, по деклараціям з ПДВ за лютий - травень 2022 року.

При проведенні документальної перевірки АТ «ЛКФ СВІТОЧ» відповідачем встановлено невідповідність ціни постачання виробника виходячи з наступного: ціна постачання готової продукції є нижчою ніж ціна визначена умовами п.6.1 Договору укладеного між АТ «ЛКФ СВІТОЧ» та ТОВ «НЕСТЛЕ Україна». Тобто, ціна продажу не компенсовує договірну ціну, а саме відшкодування наступних витрат: витрати на матеріали (сировину), упаковку, трудові витрати, виграти на енергоресурси, та інші витрати, що пов`язані з виконанням робіт; плату за виконану підрядником роботу, які і її формують згідно бухгалтерського обліку підприємства. Враховуючи наведене, перевіркою встановлено порушення платником податку вимог пп. 14.1.71, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 на суму 5439087 грн.

З огляду на вказане, позивач зазначає, що висновками Акта вказаної перевірки відповідачем проігноровано зміст первинних документів позивача та дійсних умов взаємовідносин позивача з його контрагентом (ТОВ «НЕСТЛЕ УКРАЇНА»), а саме змісту договору підряду №385 від 01.11.2016 щодо виготовлення та пакування продукції, та на власний розсуд змінено ціну, за якою АТ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч», на думку відповідача, повинне було реалізовувати продукцію власного виробництва.

Так, позивач вказує, що за висновками Акта перевірки, ним нібито занижені податкові зобов`язання з ПДВ при реалізації продукції власного виробництва за ціною відмінною від тієї, яка мала б бути на думку відповідача. Фактично, відповідач проводить донарахування податкових зобов`язань на різницю між собівартістю продукції та ціною постачання, яка є нижчою собівартості продукції в окремих періодах, проте в рамках договірної ціни постачання власно виробленої продукції.

Зазначає, що чинним податковим законодавством не передбачено нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на суму перевищення собівартості, а позивачем вірно визначено базу оподаткування ПДВ. Таким чином, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 11.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача на адресу суду 25.11.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено перевірку АТ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» з питання дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. За результатами перевірки складено акт №175/33-00-07-01/00382154 від 19.09.2022 та винесено податкове повідомлення-рішення від 14.10.2022 №331/33-00-07-01.

При проведенні вказаної документальної перевірки АТ «ЛКФ СВІТОЧ» контролюючим органом встановлено невідповідність ціни постачання виробника, оскільки ціна постачання готової продукції є нижчою ніж ціна, визначена умовами п.6.1 Договору укладеного між AT «ЛКФ СВІТОЧ» та ТОВ «НЕСТЛЕ Україна». Тобто, ціна продажу не компенсовує договірну ціну, а саме відшкодування наступних витрат: витрати на матеріали (сировину), упаковку, трудові витрати, виграти на енергоресурси, та інші витрати, що пов`язані з виконанням робіт; плату за виконану підрядником роботу, які і її формують згідно бухгалтерського обліку підприємства.

Враховуючи вищенаведене, перевіркою встановлено заниження АТ «ЛКФ СВІТОЧ» податкових зобов`язань з ПДВ по операціях з реалізації певних видів готової продукції нижче договірної ціни, яка прирівняна до звичайної та ринкової та порушення таким платником податку вимог пп. 14.1.71, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 на суму 5439087 грн.

З огляду на вказане, відповідач вважає позовні вимоги АТ «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» такими, що не підлягають до задоволення, а тому просить суд відмовити в задоволенні таких.

28.11.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві відповідач не надав спростування в розрізі аргументів, наведених позивачем у позовній заяві. Представник позивача вважає, що відзив в частині викладу відповідачем аргументів по суті «віднайдених» за результатами перевірки порушень фактично є компіляцією фактичних обставин та тексту Акта перевірки із цитатами певних норм податкового законодавства.

23.01.2023 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що посадові особи контролюючого органу були допущені позивачем до проведення перевірки, а відтак на думку, відповідача, у випадку якщо позивач не скористався своїм правом не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, в подальшому він не вправі посилатися на процедурні порушення, щодо підставності проведення перевірки.

26.01.2023 від представника позивача на адресу суду надійшли пояснення щодо заперечень відповідача, де, зокрема зазначив, що такі не містять жодних доводів щодо наданих позивачем документів на обґрунтування підстав перевищення собівартості реалізації власної продукції позивача у 1 кв. 2022 року та підтвердження того, що операції за договором підряду загалом є прибутковими.

Протокольними ухвалами суду від 30.01.2023 замінено позивача у справі АТ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» () на його правонаступника ТзОВ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» (), задоволено клопотання відповідача про виклик свідків, а також закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» () зареєстроване за адресою: вул. Ткацька, 10, м.Львів, 79019. Основним видом діяльності товариства є виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів.

Посадовими особами Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, п.п. 69.2 п. 69 підрозділу ХХ Податкового кодексу України, наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.08.2022 та направлень від 10.08.2022 №№97/33-00-07-01, 98/33-00-07-03 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка АТ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по деклараціях з податку на додану вартість за лютий 2022 року (від 21.03.2022 №), за березень 2022 року (від 19.04.2022 №), з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем було складено Акт перевірки від 19.09.2022 №175/33-00-07-01/00382154.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем пп. 14.1.71, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за травень 2022 року на суму 5439087 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивачем було надано заперечення на акт перевірки від 29.09.2022 №76.

За результатом розгляду поданих заперечень до акту перевірки, відповідач залишив висновки викладені в акті перевірки від 19.09.2022 №175/33-00-07-01/00382154 без змін в зв`язку з чим позивачу надано відповідь на заперечення до акту перевірки від 13.10.2022 №2445/6/33-00.

На підставі висновків акта перевірки від 19.09.2022 №175/33-00-07-01/00382154 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 14.10.2022 №331/33-00-07-01 форми «В4» щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 5439087 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленнями-рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

За положенням підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажом товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності;

Підпунктами 16.1.2 , 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з пп. 200.1, 200.2 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

- у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

- у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

У пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту.

В свою чергу, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на декларування показників податків.

Відповідні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 200/14552/19-а, від 07.03.2023 у справі № 200/2183/20-а, від 14.03.2023 у справі № 420/1295/19 від 04.08.2021 у справі № 200/14552/19-а, від 20.03.2020 у справі № 826/11054/15, від 28.02.2020 у справі № 813/7022/13-а, та від 15.03.2023 у справі № 200/4942/20-а.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, у період, що перевірявся між ТОВ «Нестле Україна» (далі «Замовник») та ПАТ «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» (далі «Підрядник») було укладено Договір підряду від 01.11.2016 №385 (далі «Договір»).

Згідно з п. 1.1 Договору цим Договором регулюються відносини між Сторонами, пов`язані з виконанням Підрядником протягом строку дії цього Договору робіт із виготовлення та упакування продуктів харчування (в цьому Договорі - «Продукція») за Замовленням Замовника та із використанням Підрядником як власних матеріалів (сировини) і засобів, так і матеріалів (сировини), що надаються Замовником в порядку, визначеному Договором.

Підрядник зобов`язується на умовах цього Договору на свій ризик за Замовленням Замовника та згідно Специфікацій виконувати визначені цим Договором роботи з виготовлення та упакування Продукції, що також включає розміщення Продукції на надані Замовником палети для подальшого зберігання та транспортування (надалі по тексту - Роботи) та передавати результати таких Робіт Замовникові.

Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, узгоджуються Сторонами окремо та містять наступну інформацію: Код Продукції; Назву Продукції; Опис та графічне зображення упаковки Продукції; Графічне зображення на нсупакованій Продукції (якщо це узгоджено Сторонами); вартість Робіт з виготовлення одиниці Продукції; Інші дані, які Сторони вважатимуть за необхідне узгодити.

Замовник передає Підрядникові оригінал-макет та інші зразки пакувальних матеріалів (далі по тексту - Упаковка), технічні специфікації, креслення тощо.

Замовник передає Підрядникові палети з метою розміщення на них Продукції для її подальшого зберігання та транспортування.

Замовник зобов`язується на умовах цього Договору приймати виконані Підрядником за цим Договором роботи (їх результати) та оплачувати такі роботи (п.п. 1.2 1.3 Договору).

За умовами пунктів 6.1-6.4 вказаного Договору ціна робіт за цим Договором включає:

- відшкодування витрат Підрядника, до яких Сторони відносять: витрати на матеріали (сировину), Упаковку, трудові витрати, витрати на енергоресурси, та інші витрати, що пов`язані з виконанням Робіт;

- плату за виконану Підрядником Роботу:

- податок на додану вартість (ПДВ) за ставкою згідно чинного законодавства України.

Ціна Робіт з виготовлення одиниці продукції є твердою, встановлюється Сторонами договірним шляхом, закріплюється у Специфікації (Доповненні №1) до Договору та може бути змінена виключно за погодженням Сторін в порядку, визначеному у п. 6.3. Договору.

Сторони застосовують наступний механізм зміни ціни робіт:

- кожний календарний місяць Підрядник аналізує зміни вартості складових компонентів ціни Робіт, зазначених у п. 6.1.1. Договору.

- підрядник повідомляє Замовника про необхідність перегляду діючих цін, якщо на ринку відбувається зміна вартості її складових компонентів, зазначених у п. 6.1.1. Договору.

- сторони погоджують нову ціну Робіт з виготовлення одиниці Продукції протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання Замовником повідомлення Підрядника шляхом підписання нової Специфікації.

Загальна ціна цього Договору визначається сукупною ціною робіт, що виконуються за цим Договором, за відповідними Актами прийому-передачі виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов вказаного Договору підряду позивачем надані: копії угод про перегляд цін, копії додаткових угод, копії специфікацій до договору, податкові накладні, тощо.

При цьому, суд звертає увагу, що реальність та фактичне виконання вказаного договору відповідачем не заперечується, відповідач також не вказує на наявність буд-яких недоліків у первинних документах позивача.

В свою чергу, висновки акту перевірки щодо заниження АТ «ЛКФ СВІТОЧ» податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 на загальну суму ПДВ 5439087 грн. ґрунтуються на тому, що ціна постачання позивачем готової продукції є нижчою ніж ціна, визначена умовами п.6.1 Договору, укладеного між AT «ЛКФ СВІТОЧ» та ТОВ «НЕСТЛЕ Україна». Тобто, ціна продажу не компенсовує договірну ціну, а саме відшкодування наступних витрат: витрати на матеріали (сировину), упаковку, трудові витрати, виграти на енергоресурси, та інші витрати, що пов`язані з виконанням робіт; плату за виконану підрядником роботу, які і її формують згідно бухгалтерського обліку підприємства.

Як слідує з акта перевірки від 19.09.2022 №175/33-00-07-01/00382154, перевіркою встановлено факт реалізації позивачем продукції власного виробництва за цінами, нижчими за фактично понесені витрати на її виготовлення, що відображено в таблиці даного акта.

З урахуванням виявлених порушень в частині заниження податкових зобов`язань у зв`язку з реалізацією продукції власного виробництва за цінами, що є нижчими від договірної ціни, яка прирівняна до звичайної та ринкової податковим органом зроблено висновок, що підприємством порушено вимоги пп. 14.1.71, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 на суму 5439087 грн.

Аналізуючи такі висновки податкового органу, в контексті застосування норм податкового законодавства, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п.п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Підпунктом 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з п. п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Кодексу ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до п. п. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв, зокрема для юридичних осіб, як: одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків; одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 20 і більше відсотків; кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа.

Собівартість - це витрати підприємства на виробництво (виробнича собівартість) та реалізацію (собівартість реалізації) власної продукції. Сума витрат на виробництво і реалізацію товару називається повною собівартістю. Собівартість формується безпосередньо на підприємстві і відображає індивідуальні витрати та умови виробництва, а також конкретні результати господарювання цього виробничого підприємства (постанова Верховного Суду від 16.12.2019 року в справі № 200/12345/18- а).

Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.

У постанові від 10 грудня 2019 року у справі №П/811/1512/14 Верховний Суд зазначав, що до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов`язаних із виробництвом товару, належать: рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни. При цьому, прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об`єктивними причинами, а відтак продаж позивачем продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача.

З таким підходом Верховний Суд розглядав справу №816/2270/16 (постанова від 17 грудня 2020 року) і зазначив, що оскільки метою продажу товару позивачем було отримання прибутку виходячи з цін, які склались на ринку сільськогосподарської продукції, та уникнення додаткових витрат, пов`язаних із подальшим зберіганням та переробкою продукції, то продаж позивачем продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати як операцію поза межами його господарської діяльності.

Отже, законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів, а, відтак, продаж позивачем продукції за ціною нижчою виробничої собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача. Збитковість операції виключає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі доведення податковим органом відсутності у платника податків розумної ділової мети, свідомого здійснення платником податків завідомо збиткових операцій з метою отримання, зокрема, податкових вигод тощо.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №200/4942/20-а.

Верховний Суд в постановах від 04.04.2023 у справі № 120/15979/21-а, від 01.12.2021 у справі № 140/6978/20 та від 22.04.2021 у справі № 808/2986/13-а зробив висновок про те, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе лише у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість або за ціну придбання товару.

Так, за поясненнями ТОВ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч», викладеними в довідці від 21.11.2022, вих. №01/221122, причиною перевищення у лютому-травні 2022 року виробничої собівартості над договірної ціною, за яку підприємство погодилося виготовити для ТОВ «Нестле Україна» готову продукцію відповідно до Договору підряду № 385 від 01.11.2016, стало стрімке зростання основних, здебільшого імпортованих, складників готової продукції фабрики, як-от кава, какао-масло, какао-терте, молоко, цукор, борошно.

Крім цього, безпосередній вплив на собівартість продукції підприємства мало зменшення валового тонажу виробництва: до прикладу, у лютому 2022 року виробництво продукції було на 42,28 % менше за лютий 2021 року, у березні 2022 року - на 61,04 % менше за березень 2021 року, виробництво квітня 2022 року було на рівні квітня 2021 року, виробництво травня 2022 року було менше на 23,32% у порівнянні із травнем 2021 року. Тобто, виробництво за 02-05 місяці (лютий-травень) 2022 року скоротилось на 31,25 % у порівнянні із аналогічним періодом 02-05 (лютий-травень) 2021 року. Середній місячний тонаж у періоді 02-05 (лютий-травень) 2022 року був найменший у 2022 році за останні проаналізовані 6 років.

Така тенденція вплинула на розподіл загальновиробничих витрат на виготовлені продукти, у т.ч. амортизації та зарплати працівникам підприємства.

Такі негативні зміни у виробництві зумовлені, насамперед, об`єктивними та непереборними обставинами. Так, зокрема, на початку військової агресії російської федерації фабрика зупинила виробництво через безпекову ситуацію, відновити роботу вдалося лише 01.03.2022 у незначних об`ємах.

В той же час, в подальшому підприємством було враховане стрімке зростання собівартості продукції, що вплинуло на подорожчання договірних цін підприємства у наступних періодах 2022 року.

Підприємством за результатами 9-ти місяців 2022 року отримано валового прибутку 145022 млн. грн., при чому приріст у 2-му та 3-му кварталах 2022 року становить 144562 млн. грн. при негативному зменшенні тонажу продажу продукції на 27%, у порівнянні із продажами 2-го та 3-го кварталів 2021 року.

Таким чином, з огляду на вказане та аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що реалізація позивачем продукції протягом лютого-травня 2022 року за ціною, нижче собівартості обумовлена об`єктивними та непереборними обставинами, що зважаючи на ризики підприємницької діяльності відповідало діловій меті підприємства, зазначене підтверджується фінансовою звітністю підприємства, долученою до матеріалів справи.

Крім того, аналізуючи положення Договору підряду від 01.11.2016 №385, суд зазначає, що справді, відповідно до п. 6.1 Договору ціна робіт за цим Договором включає відшкодування витрат Підрядника, до яких Сторони відносять: витрати на матеріали (сировину), Упаковку, трудові витрати, витрати на енергоресурси, та інші витрати, що пов`язані з виконанням Робіт.

Водночас, суд враховує, що умовами Договору не передбачено можливості Підрядника, у разі зростання вказаних вище витрат, самостійно змінювати погоджену Сторонами ціну Робіт, не встановлено можливості позивача не виконувати умови Договору у разі зміни цін на сировину, відсутні також положення про автоматичне узгодження змінених Підрядником цін.

Натомість, абзацом 2 п.1 Договору чітко встановлено, що Підрядник зобов`язується на умовах цього Договору на свій ризик за замовленням Замовника та згідно Специфікацій виконувати визначені цим Договором роботи з виготовлення та упакування Продукції…та передавати результати таких Робіт Замовникові.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що ціна Робіт з виготовлення одиниці продукції є твердою, встановлюється Сторонами договірним шляхом, закріплюється у Специфікації (Доповненні №1) до Договору та може бути змінена виключно за погодженням Сторін в порядку, визначеному у п. 6.3 Договору.

Тоді як, згідно з п. 6.3 Договору Сторони застосовують наступний механізм зміни ціни робіт: 1) кожний календарний місяць Підрядник аналізує зміни вартості складових компонентів ціни Робіт, зазначених у п. 6.1.1. Договору; 2) підрядник повідомляє Замовника про необхідність перегляду діючих цін, якщо на ринку відбувається зміна вартості її складових компонентів, зазначених у п. 6.1.1. Договору; 3) сторони погоджують нову ціну Робіт з виготовлення одиниці Продукції протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання Замовником повідомлення Підрядника шляхом підписання нової Специфікації.

Отже, виокремлене тлумачення відповідачем положень Договору №385 в частині того, що ціна Робіт Підрядника обов`язково включає відшкодування їх витрат, без врахуванням п.п. 6.2, 6.3 Договору, за якими Підрядник не наділений правом самостійно змінювати погоджену тверду ціну Робіт, у випадку зростання їх вартості, не відповідає суті правовідносин між сторонами і змісту Договору.

Окрім того, суд також зауважує, що положення пп. 188.1 ст. 188 ПК України зобов`язувало платника податків визначати базу оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг виходячи з розміру, який не може бути нижче їх собівартості лише до 31.12.2015. Відповідно до Закону № 909-VIII від 24.12.2015 вказана норми викладена в редакції, яка пов`язує базу оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг із звичайними цінами. Отже, посилання відповідача в акті перевірки на те, що при визначенні бази оподаткування має враховуватися розмір собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг, не відповідає положенням податкового законодавства, які були чинними протягом періоду, що перевірявся.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 січня 2021 року у справі № 200/1718/20-а та від 28 вересня 2022 року у справі № 200/14542/19-а, від 15.03.2023 у справі № 200/4942/20-а

Отже, при визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з постачання продукції власного виробництва враховується рівень звичайних цін на таку продукцію.

Відповідно до п. 13 Указу Президента України від 23.07.98 року № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов`язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

З`ясування рівня звичайних цін має відбуватись відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватись уповноваженим державним органом.

Відповідно до Наказу Держкомстату України від 14.11.2006 р. № 519 Про затвердження Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін: Ринкова ціна ціна, сформована під впливом попиту та пропозиції на товар в умовах конкурентного ринку.

Верховний Суд в постанові від 16.12.2019 у справі № 200/12345/18-а зазначив, що в таких справах особливо важливе значення має факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим. Цей факт має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.

Враховуючи викладене, обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на контролюючий орган.

При цьому, відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 15.03.2023 у справі № 200/4942/20-а, від 28.09.2022 у справі № 200/14542/19-а, від 14.09.2022 у справі № 200/12446/19-а.

Так, судом з`ясовано, що відповідачем не заперечується, що ціни, зазначені у видаткових накладних (з урахуванням якісних характеристик), є аналогічними тим, що передбачені специфікаціями до вказаних у договорі та додаткових угодах до нього.

Водночас, у цьому аспекті суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних доказів, того, що ним були здійснені дії у відповідності до порядку, про який йдеться в п. 13 Указу Президента України від 23.07.1998 № 817/98, тобто що ним відповідно до такого порядку досліджено відповідний ринок цін та проведено аналіз цін на продукцію позивача за період, що перевірявся; не надав доказів, на підставі яких фактичних даних ним встановлено, що ціни, за якими позивач у перевірений період реалізовував продукцію власного виробництва, не були звичайними цінами (або не відповідали їх рівню), і що такі дії ґрунтувалися на вимогах відповідного порядку, тобто на вимогах законодавства.

Крім того, як встановлено судом з акта перевірки та підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками, зокрема посадовими особами відповідача, які здійснювали перевірку - ОСОБА_1 , головний державний інспектор відділу планових перевірок управління податкового аудиту Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Чолій О.І., державний інспектор відділу планових перевірок управління податкового аудиту Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, податковий орган при встановлені спірного порушення взагалі не проводив порівняльного аналізу цін при реалізації позивачем продукції власного виробництва, а тільки виходив з собівартості такої продукції, яка в свою чергу була встановлена відповідачем шляхом аналізу бухгалтерського обліку АТ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч».

Відтак, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що договірна ціна виготовлення та упакування для замовника позивачем власної продукції не відповідала рівню звичайних (ринкових) цін, і така невідповідність була встановлена шляхом дотримання суб`єктом владних повноважень процедури та вчинення дій, що визначені законодавством України. Також не спростовано того, що при визначенні податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями з продажу товарів власного виробництва підприємство виходило з договірних цін, встановлених сторонами у Договорі підряду та що реалізація продукції АТ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» нижче її собівартості у перевірений період відповідала діловій меті підприємства.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не заперечується реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, суд вважає безпідставними твердження контролюючого органу про завищення позивачем суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, у періоді, що перевірявся.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Таким чином, щодо інших доводів, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, то, з огляду на вищевказані мотиви, якими суд керується вирішуючи цю справу, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.10.2022 №331/33-00-07-01, суд дійшов висновку, що таке прийнято відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому його необхідно визнати протиправними та скасувати.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.10.2022 №331/33-00-07-01.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79026; ) на користь ТзОВ «Львівська Кондитерська фабрика «Світоч» (місцезнаходження: вул. Ткацька, 10, м.Львів, 79019; ) судовий збір у сумі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 11.04.2023.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна