Справа № 600/4451/22-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/4451/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. У поданому до суду позові ОСОБА_1 (далі - позивач) просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №23 від 05.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії, яким було вирішено відмовити у призначенні пенсії ОСОБА_1 18.12.1961 р. у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за віком наступні періоди роботи ОСОБА_1 , зокрема: з 18.05.1988 по 25.10.1988 р., з 01.12.1988 р. по 30.04.1991 р., з 13.07.1991 р. по 21.06.1993 р., з 02.07.1993 р. по 11.09.1993 р.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, що була виражена не зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області при призначенні та розрахунку пенсії ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

1.2. Ухвалою суду від 28.12.2022 року по справі відкрите спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні до страхового стажу періоди його роботи з 18.05.1988 по 25.10.1988 р., з 01.12.1988 р. по 30.04.1991 р., з 13.07.1991 р. по 21.06.1993 р., з 02.07.1993 р. по 11.09.1993 р., а також відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не врахував періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На думку позивача, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а обов`язок щодо правильності її заповнення покладено саме на роботодавця.

Позиція відповідача

2.2. До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.

2.3. Так зазначає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, розрахунок стажу позивачу здійснено згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити , оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком - не менше 28 років.

2.4. Вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано зокрема: період роботи з 18.05.1988 по 25.10.1988, з 01.12.1988 по 30.04.1991, оскільки печатка, якою посвідчено дані записи не відповідають назві установи; період роботи з 13.07.1991 по 21.06.1993, оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи; період роботи з 02.07.1993 по 11.09.1993, оскільки не зазначена назва підприємства на яке було прийнято особу на роботу.

2.5. Крім того, на думку відповідача, не має підстав для зарахуванню позивачу пільгового стажу за списком №1, оскільки за період виникнення спірних правовідносин позивач додаткові документи для зарахування стажу в пільговому обчисленні відповідачу не надав.

2.6. З огляду на викладене вище, вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін судом встановлено, що 28.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Чернівецькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

3.2. 05.10.2022 рішенням ГУ ПФУ у Чернівецькій області №23 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів з трудової книжки: період роботи з 18.05.1988 по 25.10.1988, з 01.12.1988 по 30.04.1991, оскільки печатка, якою посвідчено дані записи не відповідають назві установи; період роботи з 13.07.1991 по 21.06.1993, оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи; період роботи з 02.07.1993 по 11.09.1993, оскільки не зазначена назва підприємства на яке було прийнято особу на роботу.

3.3. Дослідженням трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача встановлено, що до трудової книжки внесено, серед іншого, наступні періоди роботи:

- сторінки 8-9: з 18.05.1988 по 25.10.1988 р. позивач працював у «Учреждение ЮЕ 312/33 УВД Донецкого облисполкома», на посаді тракториста 6 розряду транспортного цеху та 25.10.1988 року був звільнений. Печатка при звільненні наявна, викладена синім кольором проте затерта, на ній можна розгледіти напис «Учреждение ЮЕЗ12/3...», тобто в даному випадку, печатка, якою посвідчено дані записи відповідає назві установи;

- сторінки 10-13: з 01.12.1988 по 30.04.1991 р. позивач працював у «Управление коммунальных котельных и тепловых сетей про «Октябрьуголь», на посаді водія машини ГАЗ-52 та 30.04.1991 року був звільнений. Печатка на сторінці 12 під записом про звільнення стоїть з наступними написами: Міністерство вугільної промисловості УРСР. Харцизьке виробниче об сднання по видобутку вугілля «Жовтеньвугілля»/ Министерство угольной промышленности УРСР. Харцизское производственное объединение по добыче угля «Октябрьуголь». Напис по центру Кировское управление жилищно-коммунальн. Хозяйства;

- сторінки 14-15: з 13.07.1991 по 21.06.1993 позивач працював у «Шахтоуправление «Зуевское» Октябрьское производственное объединение по добыче угля «Октябрьуголь»» на посаді «проходчика поземного с полным рабочим днем». 21.06.1993 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Наявні номер наказу (нак. №618к від 21.06.1993р.) та підписи помічника директора з кадрів та інспектора відділу кадрів;

- сторінки 14-15, зазначено, що позивач 02.07.1993 року був прийнятий «проходчиком подземным с полным рабочим днем под землей», а 11.09.1993 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Наявні номера наказів про призначення на посаду та про звільнення, також стоїть підпис директора В.I. Гончарова і печатка "Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіра «Карбон».

3.4. Крім того, із змісту трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача встановлено, що до трудової книжки внесено, серед іншого, наступні періоди роботи підземним прохідником з повним робочим днем під землею:

- 10.02.1984 по 26.10.1984 - 8 місяців 16 днів;

- 13.07.1991 по 21.06.1993 - 1 рік 11 місяців 8 днів;

- 02.07.1993 по 11.09.1993 - 2 місяці 9 днів;

- 19.11.1993 по 18.06.1994 - 6 місяців 30 днів;

- 20.09.1994 по 01.11.1994 - 1 місяць 12 днів;

- 22.02.1995 по 17.07.1995 - 4 місяці 25 днів;

- 11.12.1995 по 21.06.1996 - 6 місяців 10 днів;

- 13.10.1997 по 21.01.1998 - 3 місяці 8 днів;

- 24.03.1998 по 18.07.1998 - 3 місяці 24 дні. Всього 5 років 22 дні.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

4.2. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

4.3. Згідно статті 22 Конституції України, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

4.4. Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

4.5. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

4.6. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

4.7. Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

4.8. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

4.9. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

4.10. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

4.11. Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

4.12. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

4.13. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

4.14. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 рік - не менше 29 років.

4.15. Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

4.16. Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

4.17. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок № 637).

4.18. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

4.19. Приписами ст. 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

4.20. Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

4.21. Положеннями ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

4.22. В силу вимог абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

4.23. Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

4.24. За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

4.25. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

4.26. Дослідженням трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача встановлено, що до трудової книжки внесено, серед іншого, наступні періоди роботи:

- сторінки 8-9: з 18.05.1988 по 25.10.1988 р. позивач працював у «Учреждение ЮЕ 312/33 УВД Донецкого облисполкома», на посаді тракториста 6 розряду транспортного цеху та 25.10.1988 року був звільнений. Печатка при звільненні наявна, викладена синім кольором проте затерта, на ній можна розгледіти напис «Учреждение ЮЕЗ12/3...», тобто в даному випадку, печатка, якою посвідчено дані записи відповідає назві установи;

- сторінки 10-13: з 01.12.1988 по 30.04.1991 р. позивач працював у «Управление коммунальных котельных и тепловых сетей про «Октябрьуголь», на посаді водія машини ГАЗ-52 та 30.04.1991 року був звільнений. Печатка на сторінці 12 під записом про звільнення стоїть з наступними написами: Міністерство вугільної промисловості УРСР. Харцизьке виробниче об сднання по видобутку вугілля «Жовтеньвугілля»/ Министерство угольной промышленности УРСР. Харцизское производственное объединение по добыче угля «Октябрьуголь». Напис по центру Кировское управление жилищно-коммунальн. Хозяйства;

- сторінки 14-15: з 13.07.1991 по 21.06.1993 позивач працював у «Шахтоуправление «Зуевское» Октябрьское производственное объединение по добыче угля «Октябрьуголь»» на посаді «проходчика поземного с полным рабочим днем». 21.06.1993 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Наявні номер наказу (нак. №618к від 21.06.1993р.) та підписи помічника директора з кадрів та інспектора відділу кадрів;

- сторінки 14-15, зазначено, що позивач 02.07.1993 року був прийнятий «проходчиком подземным с полным рабочим днем под землей», а 11.09.1993 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Наявні номера наказів про призначення на посаду та про звільнення, також стоїть підпис директора В.I. Гончарова і печатка "Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіра «Карбон».

4.27. Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

4.28. Згідно з абзацом 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

4.29. Згідно з п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

4.30. Форма заяви про призначення пенсії наведена в Додатку 2 Порядку № 22-1.

4.31. Згідно п. 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

4.32. Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

4.33. Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

4.34. Згідно п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

4.35. Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону №1058-IV та положень п. 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

4.36. Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи.

4.37. У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

4.38. Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

4.39. Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, в яких працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірних періоду його роботи.

4.40. Відповідачем також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача та вкладиші до нього є недійсними та недостовірними.

4.41. Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

4.42. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

4.43. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

4.44. Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

4.45. Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).

4.46. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що після звернення позивача, відповідач не вчинив жодних дій визначених ст. 101 Закону № 1788-XII.

4.47. Стосовно позовних вимог позивача визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області, що була виражена незарахуванні до пільгового стажу періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області при призначенні та розрахунку пенсії ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то такі не підлягають задоволенню з огляду на її передчасність.

4.48. Суд звертає увагу, що відповідачем при прийнятті рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії не давалась оцінка періодам трудової діяльності позивача з 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., які на думку позивача відносяться до роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

4.49. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався з відповідною заявою до відповідача про зарахування до пільгового стажу позивача вищезазначених періодів роботи.

4.50. Таким чином, суд не вправі надавати юридичну оцінку доводам позивача про наявність у нього права на зарахування вищевказаних періодів трудової діяльності позивача до пільгового стажу.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачем для підтвердження стажу, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відсутність у позивача страхового стажу, який дає право на пенсію за віком.

5.3. Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області №23 від 05.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії, яким було вирішено відмовити у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

5.4. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. В силу частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.2. У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки ухвалою суду від 28.12.2022 звільнення від сплати судового збору у цій справі.

6.3. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу.

6.4. Так, відповідно до доданих до позову доказів позивач, за наслідками розгляду адміністративної справи №600/4451/22-а понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000,00 грн.

6.5. На підтвердження понесення судових витрат, позивача суду надав:

- копію договору про надання правової допомоги №ВК-4 від 22.12.2022 укладеного між позивачем та адвокатом Куля В.С.;

- акт прийому-передачі юридичних послуг від 10.03.2022.

6.6. У цій справі судом задоволено частково позов ОСОБА_1 , який в розумінні КАС України не є суб`єктом владних повноважень, а тому судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який порушив права позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.7. Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

6.8. Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

6.9. Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

6.10. Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) та первинні документи, які підтверджують надання ним послуг правової допомоги позивачу.

6.11. Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6.12. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6 статті 134 КАС України).

6.13. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

6.14. Приписами частини 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

6.15. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

6.16. Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

6.17. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

6.18. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

6.19. Як встановлено судом, на підтвердження понесення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката, представник позивача суду надав: - копію договору про надання правової допомоги №ВК-4 від 22.12.2022 укладеного між позивачем та адвокатом Куля В.С. та акт прийому-передачі юридичних послуг від 10.03.2022

6.20. Згідно вказаних доказів, судом визначено, що позивачем та його представником погоджено розмір гонорару у фіксовану розмірі 15000,00 грн. При цьому, в акті приймання-передачі наданих послуг ним погоджено те, що правнича допомога надана в повному обсязі та належної якості, взаємні претензії у сторін відсутні. Всього надана правнича допомога вартістю 15000,00 грн.

6.21. Як зазначено судом вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

6.22. Представником відповідача клопотання щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суду не надано та не вчинили жодних дій щодо доведення неспівмірності витрат.

6.23. Зазначене право належить виключно відповідачам і суд самостійно не вправі доводити неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6.24. При цьому, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно вирішенні питання про розподіл судових витрат, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Великою Палатою зроблено висновок, що саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

6.25. Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 наголошував, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Тобто, адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

6.26. Більше того, відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний підхід щодо застосування положення частини 7 статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 року у справі № 813/481/18, від 02.10.2019 року у справі № 815/1479/18, від 29.10.2020 року у справі №686/5064/20, в ухвалі від 18.08.2021 року у справі №300/3178/20.

6.27. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 також зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

6.28. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу застосований Верховним Судом також у постанові від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

6.29. Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

6.30. У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, виходить із такого:

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

6.31. Проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає умовам співмірності.

6.32. У зв`язку з цим, враховуючи те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом адміністративної справи №600/4451/22-а підлягають відшкодуванню у розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області №23 від 05.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 28.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, площа Центральна, буд. 3, ).

Суддя О.В. Анісімов