Справа № 300/1330/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1330/22 пров. № А/857/3225/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року, головуючий суддя Григорук О.Б., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати компенсації за індексацію грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та зобов`язати нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.10.2017 року по 24.02.2022 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач здійснив несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, оскільки відповідач 24.02.2022 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.10.2017 року. Тому відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №300/5167/21; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №300/5167/21; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ВЧ НОМЕР_1 оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач - скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі; відповідач скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_2 .В мотивує тим, що середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення повинен бути стягнути за весь період затримки, а не з моменту прийняття рішення щодо виплати належних сум.

ВЧ НОМЕР_1 свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на військовослужбовців не поширюються положення КЗпП України щодо порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2017 року №194, солдата ОСОБА_1 , водія електрика радіолокаційної системи посадки літаків вузла радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.09.2017 року №22-РС у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 14.10.2017 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського МВК.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №300/5167/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.10.2017 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.10.2017 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку-розрахунок про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.10.2017 року; в задоволенні решти позову відмовлено.

На виконання рішенням суду від 19.11.2021 року у справі №300/5167/21 Військова частина НОМЕР_1 відповідно до виписки з банківського рахунку позивача АТ КБ "ПриватБанк" 24.02.2022 року виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.01.2016 року по 14.10.2017 року в розмірі 28 962,23 грн.

Позивач вважав протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за індексацію грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.10.2017 року по 24.02.2022 року, виходячи з середнього денного заробітку.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що обчислення середнього заробітку позивача за час затримки по день фактичного розрахунку повинен здійснити відповідач, у тому числі і встановлення та обчислення періоду за який повинно бути здійснене таке нарахування. При цьому, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.10.2017 року по 24.02.2022 року слід відмовити, як передчасної.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Статтею 116 КЗпПУ встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби військовослужбовців.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2018 року у справі №805/977/16-а у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що до даних відносин також слід застосовувати норми статтей 116 та 117 КЗпПУ.

Матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок відповідачем здійснено не в день фактичного звільнення позивача, а з порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпП України.

Таким чином, затримка остаточного розрахунку з позивачем відбулась з моменту звільнення позивача 14.10.2017 року по день фактичної виплати 24.02.2022 року.

З матеріалів справи слідує, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 396 867,90 грн., при цьому загальна кількість днів - 1595.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Матеріалами справи підтверджується, що середньоденний заробіток, розмір грошового забезпечення позивача становив 245,82 грн.

Між тим, в порівнянні із визначеною сумою індексації грошового забезпечення, розрахункові суми за її затримку не можна вважати співмірними.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 року та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Зокрема, істотність частки складових компенсації індексації грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 28 962,23 грн. (сума компенсації індексації грошового забезпечення) / 396 867,90 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) x 100 = 7,3%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 7,3%, становить: 245,82 грн. (середня заробітна плата позивача за один день) х 7,3% = 17,94 грн. За 1595 днів затримки розрахунку середній заробіток за цей час затримки розрахунку складає 28 614,30 грн.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.10.2017 по день фактичного розрахунку 24.02.2022 року в розмірі 28 614,30 грн., решта вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.

Також, відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 6 ст. 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи видно, що при поданні адміністративного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1000 грн, однак такий підлягав сплаті в розмірі 992,40 грн. за подання адміністративного позову та 1500 грн. однак такий підлягав сплаті в розмірі 1488,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Оскільки, Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, то таким чином на користь позивача слід стягнути 1240,50 грн. ((992,40 + 1488,60) * 0,5) сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі №300/1330/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення при звільненні з військової служби в сумі 28 614 (двадцять вісім тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький