Справа № 380/7633/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/7633/22 пров. № А/857/14004/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року, прийняте суддею Качур Р.П. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівської обласної прокуратури (надалі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15 липня 2021 року по 12 жовтня 2021 року у сумі 64757 гривень 07 копійок з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року позов задоволено.

Суд виходив з того, що позивач поновлений на роботі рішенням суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.

Однак, згадане судове рішення виконано лише 13.10.2021 року внаслідок видання наказу № 2261к.

Суд визнав доведеним факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.

Також суд врахував середньоденну заробітну плату позивача та період за який слід обрахувати середній заробіток, тобто з 16.07.2021 року до 13.10.2021 року (63 робочих дні)

Як наслідок, стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду загалом у розмірі 64757,07 грн (63 х 1027,89 грн).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Львівська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказана категорія справ узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі № 1340/4393/18, у п.30 якої зазначено, що «невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення суду про поновлення позивача на роботі має наслідки застосування приписів ст. 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі».

Законодавством встановлено обмеження права особи на звернення до суду з таким адміністративним позовом певним строком.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20 ОСОБА_1 13.10.2021 року поновлено на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області (наказ керівника Львівської обласної прокуратури № 2261к).

До Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.07.2021 року по 12.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся 19.05.2022 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого для даної категорії справ.

Крім того, при здійсненні розрахунку суми за час затримки виконання рішення суду від 15.07.2021 року судом взято до уваги середньоденний заробіток в сумі 1027 грн 89 коп., у той час коли середньоденний заробіток станом на 13.10.2021 року - становив 614 грн 08 коп.

На думку апелянта, вказана справа не належить до справ незначної складності, а відтак підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з вересня 2013 року ОСОБА_1 проходив публічну службу в органах прокуратури.

14.12.2015 року призначений на посаду прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області.

На підставі наказу керівника Львівської обласної прокуратури № 2509к від 23 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач звільнений із займаної посади, згідно із п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.12.2020 року.

Вказані обставини встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі № 380/12459/20, відтак такі відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 380/12459/20 адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 42 від 24 листопада 2020 року про недопущення ОСОБА_1 , прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області до проходження наступних етапів атестації та визнання позивача таким, що не успішно пройшов атестацію (перший етап атестації, а саме: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора). Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Львівської обласної прокуратури Войтенко А.Б. № 2509к від 23 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області або у разі відсутності такої посади на іншій рівнозначній посаді в органах Львівської обласної прокуратури. Стягнуто на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день поновлення на посаді з вирахуванням відповідних загальнообов`язкових внесків і платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 380/12459/20 задоволено позовну вимогу про визнання ОСОБА_1 , прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області, таким, що успішно пройшов атестацію, згідно із Порядком проходження прокурорами атестації, що затверджений наказом Генерального прокурора України № 221 від 03 жовтня 2019 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 08.12.2021 року у справі № 380/12459/20 апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року задоволено частково. Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року в справі № 380/12459/20 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 42 від 24 листопада 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Львівської обласної прокуратури № 2509к від 23 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області з 30.12.2020 року. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 8-18).

Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 року у справі № 380/12459/20 стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 137737,26 грн (а.с. 19-20).

На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20, постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2021 року ВП № 66968676 у справі № 380/12459/20, Львівською обласною прокуратурою прийнято наказ № 2261к від 13.10.2021 року, яким скасовано наказ прокурора Львівської області від 23.12.2020 року № 2509к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та в органах прокуратури з 31 грудня 2020 року (а.с. 22).

Позивач вважає, що оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20, яке звернуто до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді, не було змінено судом апеляційної інстанції, а позивача поновлено на посаді лише 13 жовтня 2021 року, то в період з 15.07.2021 року по 12.10.2021 року позивача не поновлено на роботі внаслідок неправомірних дій роботодавця, відтак ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби

Частиною 2 ст.372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного суд зауважує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20 в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури підлягало негайному виконанню.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок КМУ № 100).

Згідно з п. 5 Порядку КМУ № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку КМУ № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом п. 10 Порядку КМУ № 100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 року у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 року у справі №813/593/17, від 25.09.2019 року у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 року у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 року у справі №280/360/19, від 26.11.2020 року у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 року у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 року у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 року у справі №826/3465/18.

Суд зазначає, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2021 року у справі №640/755/19.

За обставинами цієї справи позивач поновлений на роботі рішенням суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.

Однак, рішення суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20 фактично виконане відповідачем лише 13.10.2021 року внаслідок видання наказу № 2261к.

Отже, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у справі № 380/12459/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та в органах прокуратури з 31 грудня 2020 року.

Щодо покликання апелянта на те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом , визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає, що у постанові від 25.07.2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст. 233 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №420/10861/21.

Відповідно до змісту ст. 233 КЗпП України ( в редакції чинній на час звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначив, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За наслідком системного аналізу змісту ч.2 ст. 233 КЗпП України, колегія суддів зазначає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Верховний Суд у постанові від 08.11.2022 року у справі № 460/15639/21 зауважив, що положення ч.5 ст. 122 КАС України, які визначають спеціальний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, не містять норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, а відтак не поширюються на правовідносини щодо стягнення з власника або уповноваженого ним органу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вказані висновки узгоджуються також і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2022 року у справі № 420/10861/21.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 15 липня 2021 року по 12 жовтня 2021 року у сумі 64757 гривень 07 копійок з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, колегія суддів виходить з такого.

Визначаючи період для розрахунку відповідної компенсації, суд враховує такі обставини.

Наказ Львівської обласної прокуратури від 13.10.2021 року № 2261к про поновлення позивача на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області виданий 13.10.2021 року.

Обчислення періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі здійснюється від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про таке поновлення. Відтак, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за період з 16.07.2021 року до 13.10.2021 року.

Щодо розміру середнього заробітку, колегія суддів виходить з наступного.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд враховує, що відповідно середньоденна заробітна плата позивача становить 1027,89 грн. Вказані обставини встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2021року у справі № 380/12459/20.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, за наведених обставин обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 16.07.2021 року до 13.10.2021 року (63 робочих дні) належить проводити виходячи із середньомісячної заробітної плати 1027,89 грн., що в сумі складає 64757,07 грн (63 х 1027,89 грн).

З приводу покликання апелянта на те, що дана справа не належить до справ незначної складності, а відтак підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження, то таке не відповідає дійсності враховуючи п.1ч.6 ст.12 КАС України, де зазначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 380/7633/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар