Справа № 400/2251/23
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 р. № 400/2251/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідача:Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), пров. Бебюш Капон, 16,Первомайськ,Миколаївська область,55200,

про:визнання дій протиправними; скасування постанови від 01.02.2023 ВП № 70901444,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первомайського відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії старшого державного виконавця ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Жерносек В.М. у вигляді винесення постанови від 01.02.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 70901444, скасування постанови від 01.02.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 70901444 в сумі 26000грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач не повідомив позивача про відкриття виконавчого провадження та постанову від 09.09.2022 з виконання виконавчого листа від 11.08.2022 по справи № 2/484/438/22 йому не направив, чим порушив ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». У матеріалах виконавчого провадження № 69813403 стягувач повідомляв державного виконавця, що рішення суду не набрало законної сили на момент звернення за примусовим виконанням до ДВС. Оскільки строк на апеляційне оскарження було поновлено, що підтверджується ухвалою суду від 03.10.2022, тому відповідач повинен був на підставі ч.4 ст.4 Закону України « Про виконавче провадження» повернути виконавчий документ стягувачу. В зв`язку з недотриманням відповідачем порядку повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, порушення прав позивача, що позбавило його можливості оскаржити постанову, тому усі наступні дії відповідача щодо примусового стягнення боргу є незаконними.

Відповідач відзив суду не надав. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.04.2023 отримав через Е-суд 03.04.2023.

Дослідив докази, суд встановив:

09.09.2022 відкрито виконавче провадження ВП № 69813403 з примусового виконання виконавчого листа Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.08.2022 № 2/484/438/22 про стягнення з боржника позивача у справі компенсації вартості частки автомобіля Тойота Ленд Крузер, 2008року випуску в розмірі 260 000 грн.

Постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята державним виконавцем 09.09.2022 у виконавчому провадженні № 69813403 з примусового виконання виконавчого листа Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.08.2022 № 2/484/438/22 відповідно до ст.27 Закону України « Про виконавче провадження».

01.02.2023 державним виконавцем прийнята постанова ВП № 69813403 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, в зв`язку з тим, що від стягувача 27.01.2023 надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним погашенням боргу.

Постановою державного виконавця від 01.02.2023 відкрито виконавче провадження ВП №70901444 з примусового виконання постанови ДВС ВП № 69813403 від 09.09.2022 про стягнення виконавчого збору в сумі 26000грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.27 Закону України « Про виконавчий збір» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону України « Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійсненні виконавчих дій.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження передбачено», що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином 09.09.2022 відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 26000грн. у виконавчому провадженні ВП № 69813403 з виконання виконавчого листа, виданого Первомайським міськрайонним суду Миколаївської області від 11.08.2022 № 2/484/438/22

Ці постанови позивач не оскаржував, доказів їх скасування суду не надав.

Посилання позивача на те, що державним виконавцем не надсилалась йому постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2022 ВП № 69813403, тому всі інші дії в т.ч. й прийняття спірної постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2023 ВП №70901444 з примусового виконання постанови ДВС ВП № 69813403 від 09.09.2022 про стягнення виконавчого збору в сумі 26000грн. є незаконними з посиланням на постанову ВС від 24.02.2021 по справі № 756/9582/14-ц судом до уваги не приймається, оскільки в постанові суду зазначено зовсім інші висновки, а саме: «Разом з тим, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця».

Відтак не надсилання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження може стати підставою для визнання таких дій державного виконавця протиправними, а не підставою для скасування всіх процесуальних документів, які прийняв державний виконавець у виконавчому провадженні.

Позивач зазначив у позові, що рішення суду не набрало законної сили, тому відповідач повинен був повернути виконавчий документ без виконання на підставі ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Суд не погоджується з доводами позивача, оскільки відповідно до ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

Рішення суду по справі №2/484/438/22 набрало законної сили , тому суд видав виконавчий лист від 11.08.2022 по справі.

Якщо позивач вважав, що виконавчий лист не підлягає виконанню або виданий помилково він повинен був звернутись до районного суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до ст.432 ЦПК України, якою передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Позивач суду таких документів не надав.

Крім того, державний виконавець, який 09.09.2022 відкрив виконавче провадження не знав, що 03.10.2022 буде відкрито апеляційне провадження з перегляду рішення суду першої інстанції у справі у справі № 2/484/438/22, тому застосувати до виконавчого документа правові наслідки передбачені ч.4 ст.4 Закону України « Про виконавче провадження» у державного виконавця не було правових підстав.

Посилання позивача на те, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду прийнято ухвалу від 03.10.2022, якою суд поновив строк на апеляційне оскарження, тому державний виконавець не повинен був здійснювати будь -які дії по виконанню рішення не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст.359 ЦПК України передбачено, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала Миколаївського апеляційного суду від 03.10.2022 не містить таких застережень.

Всі обґрунтування протиправності спірної постанови, прийнятої у виконавчому провадженні ВП №70901444 та дій відповідача ґрунтується на тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2022 в іншому виконавчому провадженні ВП № 69813403, яка не є предметом розгляду у цій справі, на думку позивача, прийнята протиправно, але будь яких доказів протиправності або скасування цієї постанови позивач суду не надав, доказів визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суду не надав. Позивач не зазначив взагалі, в чому саме полягає протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №70901444 від 01.02.2023, яка є предметом розгляду в цій справі.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів протиправності спірної постанови та дій відповідача, тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) (пров. Бебюш Капон, 16,Первомайськ,Миколаївська область,557) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко