Справа № 320/10990/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

07 квітня 2023 року м. Київ 320/10990/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1

до Служби безпеки України,

Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Ісламської Республіки Пакистан з позовом до Служби безпеки України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області від 02.11.2022 №573 про скасування дозволу на імміграцію в Україну Місбаху Аділу;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області від 07.11.2022 № 4462 про скасування посвідки на постійне проживання Місбаху Аділу;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 02.11.2022 № 573 про скасування дозволу на імміграцію в Україну Місбаху Аділу.

На адресу суду надійшла заява про забезпечення позову представника позивача, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області від 02.11.2022 № 573 про скасування дозволу на імміграцію в Україну Місбаху Аділу до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі за позовом громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_2 до Служби безпеки України та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області про визнання рішень протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії;

- зупинення дії рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області від 07.11.2022 № 4462 про скасування посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі за позовом громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_2 до Служби безпеки України та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києва та Київській області про визнання рішень протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_4 тривалий період проживає в Україні (з 2009 року), у 2017 році він отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків, оскільки мав намір здійснювати платежі в Україні (копія довідки додається), проживати тут та виконувати інші дії як резидент України. В Україні він навчався, а також проживав однією сім`єю без шлюбу із громадянкою України ОСОБА_5 (остання померла у 2020 році). Син позивача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 мав посвідку на постійне проживання на підставі того, що його син є громадянином України, та пов`язував своє майбутнє саме з Україною.

Зауважив, що позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень відповідача-2 про скасування дозволу на імміграцію в України та про скасування посвідки на постійне проживання позивача, оскільки невжиття таких заходів призведе до неможливості доступу громадянина Пакистану до правосуддя та взяття участі в судових засіданнях, а також порушить право на вільний вибір місця проживання та пересування. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову призведе до безповоротного порушення прав позивача на його законне перебування на території України, на позбавлення особи права на участь у житті сина.

Відповідно до приписів частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування наведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви представника громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зазначений перелік способів забезпечення позову є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

У свою чергу, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, суд дійшов висновку, про недоведеність заявником існування визначених у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову зазначені позивачем.

Суд зауважує, що відповідно до відомостей паспорта громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 , у відомостях про візи наявна інформація про заборону в`їзду в України терміном на 3 роки до 10.11.2025. Вказаний запис оформлений 14.11.2022. Крім того, з листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.11.2022 вбачається, що станом на 25.11.2022 Державної прикордонною службою України стосовно позивача виконується доручення Служби Безпеки України про заборону в`їзду в Україні строком до 10.11.2025.

Крім того зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач у січні 2022 року виїхав з території України. Отже, з викладеного вбачається, що позивач станом на час подання позову та з листопада 2022 перебуває за межами України, при цьому заборону вїзду в Україну було оформлено дорученням служби безпеки України, яке не є предметом оскарження у даній справі. Вказане свідчить про необгунтованість доводів представника позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Крім того, посилання позивача на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості доступу громадянина Пакистану до правосуддя та взяття участі в судових засіданнях, не є обставиною, яка зумовлює необхідність забезпечення позову, оскільки позивач має право брати участь у судових засіданнях в режимі відекоонференції та/або користуватися послугами представника у судовому засіданні.

Водночас, суд звертає увагу на те, що посилання на негативний вплив рішень суб`єктів владних повноважень не є підставою для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі. Відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року по справі № 640/8742/20 вказав, що положеннями частини другої статті 150 КАС України передбачено забезпечення позову не у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а у випадку необхідності докладання значних зусиль та витрат для виконання рішення суду або в поновленні порушених прав, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (п.35).

Так, позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Відтак, посилання заявника на ту обставину, що невжиття судом заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання рішення суду не підтверджені належними доказами.

Отже, вказані доводи позивача не приймаються судом до уваги, оскільки не свідчать в чому полягає існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У свою чергу, судом не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа за яким стягнення здійснення в безспірному порядку.

З огляду на викладене заява про забезпечення позову громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви представника громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 щодо вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панова Г. В.