Справа № 160/19454/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
06.12.2022 року засобами електронного зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії та скасувати ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційне призначення (розпорядження) щодо проведення процедури мобілізації відносно солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- скасувати пункт 82 Наказу №4 від 15.03.2022 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата запасу ОСОБА_1 стрілець 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію» та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. солдата запасу ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС -100915А, шпк «солдат». Позивач вважає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та має право на відстрочку згідно із абзацом першим частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки є студентом 3-го курсу денної форми навчання у Дніпровському політехнічному коледжі. Також, у посвідченні про приписку до призовної дільниці №У-2003/4 від 20.02.2020р. наявна відмітка про відстрочку на навчання до 30.06.2023 року, а 16.03.2022 року проставлено відмітку про зняття з військового обліку. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув батько позивача ОСОБА_2 . Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про протиправність прийняття оскаржуваних рішень відповідачів та є підставою для їх скасування.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні та витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 завірену копію мобілізаційного призначення (розпорядження) щодо організації проведення мобілізації відносно солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
28.12.2022 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив проти позову. Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне.
ОСОБА_1 , за відсутності відстрочки та будучи придатним за станом здоров`я до військової служби, підлягав би призову на строкову військову службу.
Однак, Указом Президента України №230/2022 від 11.04.2022 р. проведення у квітні - жовтні 2022 року призову громадян на строкову військову службу було скасовано.
Таким чином, у ІНФОРМАЦІЯ_5 , через скасування весняного призову та наявність відстрочки за ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», були відсутні підстави для призову позивача на строкову військову службу.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. оголошено загальну мобілізацію.
Відповідно до цього ІНФОРМАЦІЯ_6 було доручено забезпечити здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Отже, згідно Указу Президента України мобілізації підлягають військовозобов`язані та резервісти.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 є призовником, а не військовозобов`язаним та резервістом, у ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутні підстави для його призову за мобілізацією відповідно до ст. 39 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року.
В зв`язку з цим, ОСОБА_1 не призивався ІНФОРМАЦІЯ_7 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та не відправлявся до військової частини НОМЕР_1 . Жодних рішень (наказів) про мобілізацію ОСОБА_1 відповідач не приймав, а тому доводи позивача щодо порушення його прав ІНФОРМАЦІЯ_7 є необґрунтованими та безпідставними. Даний факт підтверджується посвідченням про приписку до призовної дільниці № У-2003/4, де у п.п. 12, 13 посвідчення відсутні записи про призов, дати явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 та печатка. Відповідач вказує, що у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №4 від 15.03.2022 р., як підстава для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду, відсутні відомості щодо мобілізаційного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, у відзиві зазначено про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 р. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду належним чином завірені копії документів, що стали підставою для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 р. повторно зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З метою надання часу на підготовку та надання витребуваних судом доказів зупинено провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 р. поновлено провадження у справі.
23.04.2023 р. засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов. Відповідач проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав про таке. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. позивача було зараховано до списків військової частини та призначено на посаду стрільця, ВОС-100915А, шпк «солдат», постановлено на всі види забезпечення, ОСОБА_1 прийняв присягу та приступив до військової служби та виконання службових обов`язків.
У посвідченні про приписку до призовної дільниці №У-2003/4 від 20.02.2020 р. наявна відмітка про відстрочку на навчання до 30.06.2023 р., а 16.03.2022 р. проставлено відмітку про зняття з військового обліку.
Відповідно до розпорядження заступника командира військової частини НОМЕР_2 № 7БП від 13.04.2022 р., наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було відряджено на 10 діб на навчання до військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) АДРЕСА_1 , про що зроблено запис у посвідченні про приписку.
Командування військової частини виходило з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу або надання відстрочки та не мав права не зараховувати позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 , адже мав беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
У додатках до відзиву вказано, зокрема: підстава для зарахування до списків в/ч НОМЕР_1 та призначення на посаду (належним чином завірені копії) та додано копії посвідчення про приписку до призовної дільниці №У-2003/4, посвідчення про відрядження ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. солдата запасу ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат».
На час звернення з адміністративним позовом ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці №У-2003/4 ОСОБА_1 взято на військовий облік 20.02.2020 р., наявна відмітка про відстрочку на навчання до 30.06.2023 р., 16.03.2022 р. знято з військового обліку.
Не погоджуючись з наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині зарахування до списків військової частини та призначення на посаду, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Згідно до ч. 6 ст. 2 вказаного закону України визначено види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 року та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 оголошено загальну мобілізацію.
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Згідно до ч. 1 ст. 24 вказаного закону України Початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;
6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінюючи усі докази по справ у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. солдата запасу ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат».
Правомірність, зокрема, вказаного наказу є предметом спору в даній справі.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 р., від 06.03.2023 р. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вимог ухвал суду до відзиву на позов військовою частиною НОМЕР_1 надано як підстави для зарахування до списків в/ч НОМЕР_1 та призначення на посаду (належним чином завірені копії) копії посвідчення про приписку до призовної дільниці №У-2003/4, посвідчення про відрядження ОСОБА_1 .

Відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці №У-2003/4 ОСОБА_1 взято на військовий облік 20.02.2020 р., наявна відмітка про відстрочку на навчання до 30.06.2023 р., 16.03.2022 р. знято з військового обліку.

Згідно до посвідчення про відрядження солдата ОСОБА_1 відряджено до в/ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) АДРЕСА_1 , терміном на 10 діб з 18.04.2022 р. на навчання.

Також, у відзиві військовою частиною НОМЕР_1 вказано, що командування військової частини виходило з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу або надання відстрочки та не мав права не зараховувати позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 , адже мав беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.

Водночас, в обґрунтування заперечень проти позову ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. оголошено загальну мобілізацію.

Згідно Указу Президента України мобілізації підлягають військовозобов`язані та резервісти.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є призовником, а не військовозобов`язаним та резервістом, у ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутні підстави для його призову за мобілізацією відповідно до ст. 39 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року.

В зв`язку з цим, ОСОБА_1 не призивався ІНФОРМАЦІЯ_7 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та не відправлявся до військової частини НОМЕР_1 . Жодних рішень (наказів) про мобілізацію ОСОБА_1 відповідач не приймав.

Даний факт підтверджується посвідченням про приписку до призовної дільниці № У-2003/4, де у п.п. 12, 13 посвідчення відсутні записи про призов, дати явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 та печатка.

Суд погоджується з доводами ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно того, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 , через скасування весняного призову та наявність відстрочки за ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», були відсутні підстави для призову позивача на строкову військову службу.

Також суд вважає такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, твердження ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_5 підстав для призову ОСОБА_1 за мобілізацією, оскільки позивач є призовником, а не військовозобов`язаним чи резервістом.

При дослідженні посвідчення про приписку до призовної дільниці № У-2003/4 судом встановлено, що в п.п. 11, 12, 13 посвідчення відсутні записи про рішення призовної комісії щодо придатності до військової служби і призначення, призов, дати явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 та печатка.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 доведено, що ОСОБА_1 не призивався ІНФОРМАЦІЯ_7 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та не відправлявся до військової частини НОМЕР_1 . Жодних рішень (наказів) про мобілізацію ОСОБА_1 відповідач не приймав.

Доводи ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду не враховуються судом в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається що позивач та представник позивача зверталися до військової частини НОМЕР_1 та командування РУ ТРО « ІНФОРМАЦІЯ_9 » для вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. При цьому, військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів надання відповіді на адвокатський запит.

Крім того, судом враховано введення в Україні воєнного стану та перебування позивача на військовій службі.

На виконання вимог ухвал суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відзиву на позов військовою частиною НОМЕР_1 надано як підстави для зарахування до списків в/ч НОМЕР_1 та призначення на посаду (належним чином завірені копії) копії:

- посвідчення при приписку до призовної дільниці №У-2003/4;

- посвідчення про відрядження ОСОБА_1 .

Дослідивши вказані документи суд приходить до висновку, що вони не є підставами для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 .

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів на підтвердження правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільця 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат».

В зв`язку з наведеним, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат» не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесений відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки, ршення відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки судом встановлено протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат», суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в зазначеній частині та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пояснень ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.12.2022 р. юр/4595 «Щодо виконання ухвали від 08.12.2022 р. по справі № 160/19454/22» ІНФОРМАЦІЯ_7 не має можливості надати мобілізаційне призначення (розпорядження), так як жодних рішень (наказів) відносно мобілізації ОСОБА_1 не приймалось та до військової частини НОМЕР_1 не відправляли.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій та скасування ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційного призначення (розпорядження) щодо проведення процедури мобілізації відносно солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині п. 82 зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільця 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук