Справа № 560/11532/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11532/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

10 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із стажу роботи суддею 26 років в розмірі 62 відсотки грошового утримання судді який працює на відповідній посаді згідно довідки №135 від 16.03.2020 року, починаючи з 19.02.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду №560/4054/21 з 22 травня 2022 року управлінням проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 54% суддівської винагороди працюючого судді, з розрахунку стажу роботи на посаді судді 22 роки 10 місяців 28 днів, із чим не погоджується позивач.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в частині зменшення ОСОБА_1 розміру довічного утримання судді у відставці до 54 % від грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а саме: 1 рік 18 днів, за період з 01.09.1977 по 06.10.1979.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведених виплат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що період навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді не зараховуються. Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем вказано про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Позивач не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 01.12.2015 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% заробітної плати судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07 липня 2010 року .

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких судді України, які перебувають у відставці, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання лише за умови проходження кваліфікаційного оцінювання або призначення судді за результатами конкурсу.

02.02.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області № 135 від 16 березня 2020 року.

На звернення позивача, листом від 10.03.2021 №2200-0302-8/14354 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що Рішенням від 09.01.2021 позивачу відмовлено у такому перерахунку у зв`язку із тим, що Рішення №2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання, а тому відсутні підстави для проведення перерахунку.

Вважаючи відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року по справі №560/4054/21 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.02.2021 про відмову в перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотків від суддівської винагороди згідно із довідкою від 16.03.2020 №135 Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 саме у розмірі 84%. Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 16.03.2020 №135 Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області.

Однак при перерахунку хоча і враховано збільшений розмір суддівської винагороди вказаний у довідці від 16.03.2020 №135, проте змінено відсоткове значення розміру довічного грошового утримання із 84% до 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% - за 20 років + 4% - за 2 роки).

Підставою зменшення відсоткового значення розміру довічного грошового утримання із 84 % до 54 % стала норма ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, в силу якої, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Крім того, відповідач зазначає, що для обчислення щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише стаж роботи на посаді судді, а тому період навчання, зокрема половини строку навчання в юридичному вищому навчальному закладі та роботи за юридичною спеціальністю не зараховується.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (який набрав чинність 30.09.2016) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно із ч.5 ст.142 Закону № 1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частина 3 ст.142 Закону №1402-VIII передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Спірним у цій справі є тривалість стажу для обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, оскільки відповідачем обчислено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 54% суддівської винагороди, виходячи з 22 років суддівського стажу позивача.

Так, відповідачем не зараховано позивачу до стажу на посаді судді, що дає право на відставку і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичний інститут ім. Ф.Е. Дзержинського.

Визначення стажу судді врегульоване статтею 137, абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Крім цього, згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом №192-VIII, яким Закон № 2453-VI було викладно в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час набрання чинності Законом №2453-VI діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно із п.3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та період проходження строкової військової служби.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 14 травня 2021 року по справі №414/529/17.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що до стажу позивача, який дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, оскільки умова стосовно роботи на посаді судді не менше як 10 років дотримана (позивач працювала суддею з 04.01.1993 до 30.11.2015).

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання, є протиправними.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції було в достатній мірі відновлене порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а саме 1 рік 18 днів, тобто половина за період з 01.09.1977 по 06.10.1979.

Стосовно доводів апеляційної скарги про наявність підстав для залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зважає на наступне.

Так, як слідує зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що з 22 травня 2022 року на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року по справі №560/40548/21 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 16.03.2020 №135 Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області.

Відтак саме з 22 травня 2022 року позивач дізналася про порушення своїх прав і звернулася до суду 31.10.2022, тобто в межах шестимісячного терміну, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Доводи ж апелянта про те, що судове рішення у №560/40548/21 набрало законної сили 29.12.2021, а тому позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав у січні 2022 року колегія суддів відхиляє за безпідставністю, оскільки відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, що відповідач з січня 2022 року виплачував щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці у зміненому розмірі на виконання вказаного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.