Справа № 206/109/23
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 206/109/23
Провадження 2-а/206/2/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська в залі суду в м.Дніпрі у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Куліш Андрій Олександрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

представника позивача, адвоката Індюкової Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Індюкова Тетяна Володимирівна звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Куліш Андрій Олександрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову ЕАР №6369923 від 05 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 3400,0 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної судові витрати на користь позивача в розмірі 1073,60 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції судові витрати, що складаються з витрат понесених на отримання професійної правничої допомоги, у розмірі 8000,00 грн.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивач зазначила, що вважає протиправною оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП та такою, що підлягає скасуванню. При цьому представник позивача зазначила, що 05 січня 2023 року позивач приїхав на своє місце роботи: «Шиномонтаж», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через декілька хвилин, як авто позивача здійснило повну зупинку, під`їхала машина патрульної поліції, в той момент, коли позивач не знаходився за кермом і не керував автомобілем. На звернення водія ОСОБА_1 до інспектора поліції про підстави перевірки його документів, інспектор поліції, спочатку не мав чіткої відповіді на запитання посилаючись на законодавство України, а в ході бесіди зазначав декілька версій. Інспектор поліції, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» не представився водієві, не назвав своє прізвище та посаду та не проінформував водія про конкретну причину зупинки ним ТЗ, яка ним не здійснювалася, а також причину перевірки та огляду ним ТЗ, що є грубим порушенням прав ОСОБА_1 у відповідності вище вказаної норми, оскільки поліцією не зафіксовано порушення водієм ПДР. Надалі, оскільки інспектор поліції безпідставно вимагав у водія надати йому документи для перевірки, водій зазначив, що пред`явить їх тільки тоді, коли будуть для цього законні підстави. Інспектор поліції зазначив, що оскільки водій знаходиться у стані наркотичного сп`яніння, то потрібно пройти йому огляд в медичному закладі. Позивач не заперечував щодо проходження медичного огляду та здачі відповідних аналізів, оскільки був впевнений, що не вживав ані спиртних напоїв, а тим більше - наркотичних. Знаходячись у медичному закладі, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 надав медичному спеціалісту для огляду та встановлення його даних, документи в додатку «ДІЯ». Однак, під час завантаження додатку «Дія», відбувся збій в додатку з невідомих причин. Додаток «Дія» в той час не оновився і саме посвідчення водія не завантажилося. Інспектор поліції, звинуватив ОСОБА_1 в тому, що останній вводить поліцейського в оману і в нього нібито взагалі відсутнє відповідне посвідчення водія. В результаті, 05 січня 2023р. інспектором поліції Куліш Андрієм Олександровичем, було складено Постанову серії ЕАР № 6369923 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.01.23р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 3400,00 грн. Однак, позивач має посвідчення водія з 14.05.2009 року, категорії: А, В, СІ, С, що підтверджується посвідченням водія серії НОМЕР_1 виданого 14.05.2009 року. Тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Крім того, позивач зазначив, що ним були понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду за захистом своїх порушених прав, які він вважає такими, що підлягають відшкодуванню на його користь: судові витрати у розмірі 1073,60 грн. судовий збір за подання позовної заяви та 8000,0 грн. витрати, понесені на отримання професійної правничої допомоги. (а.с. 1-9).

У встановлений судом строк представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на їх необґрунтованість. Так, представник відповідача зазначив, що 05.01.2023 року поліцейським Управління винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., в якій зазначено про те, що останній, керувала транспортним засобом CHEVROLET LACETTІ д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Дніпро, по вул. Роторна, в районі будинку 27Д, не маючи права керування таким ТЗ, а саме неотримував посвідчення відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України. Вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с. 55-60).

Третя особа поліцейський взводу 2 роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Куліш Андрій Олександрович подав до суду пояснення, в яких вважає, що постанова повністю відповідає встановленим вимогам та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 68-73).

20.03.2023 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що рапорт, який на думку відповідача є доказом події, яка відбулась 05.01.2023 був складений інспектором 21.02.2023, інформація щодо підстав зупинки транспортного засобу є неправдивою, оскільки транспортний засіб позивача не знаходився у русі. Також, відповідно до оскаржуваної постанови дії позивача кваліфікуються за ч. 2 ст. 126 КУпАП: позивач не мав права на керування транспортним засобом, що спростовується долученим позивачем посвідченням водія від 2009 року. Отже, представник просить скасувати оскаржувану постанову, а справу про притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП закрити (а.с. 74-76).

Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати адміністративну справу за його відсутності.

Третя особа поліцейський взводу 2 роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Куліш Андрій Олександрович у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях просив розглядати адміністративну справу за його відсутності.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12 лютого 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с.37).

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

10.04.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.01.2023 року інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Куліш Андрієм Олександровичем було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6369923, місце розгляду справи: Дніпропетровська обл., Самарський р-н, м. Дніпро, вул. Роторна, 27Д, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , транспортний засіб: Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 , належність: ОСОБА_2 .

За змістом оскаржуваної постанови, 05.01.2023 року у м. Дніпрі, вулиця Роторна, 27Д, водій керував т.з. не маючи права керування таким т.з., а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а. ПДР, а саме: керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з. Тим самим водієм порушено вимоги ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн (а.с.14-15).

На підтвердження факту наявності у позивача посвідчення водія позивач надав суду;

- копію посвідчення водія ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , видане 14.05.2009 року Знам`янським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, категорії: А, В, С1,С (а.с.13);

- відповідь на запит з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області від 28 березня 2023 року №31/11-І-12, відповідно до якої в Єдиному державному реєстрі МВС наявна інформація про видачу 14.05.2009 року посвідчення водія серії НОМЕР_1 із відкритими категоріями «А, В, С» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 87).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, відшкодування судових витрат.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтями 8, 18, 23 Закону України Про «Національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частиною 1 статті 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, відповідно до яких водій, зокрема, має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз вищенаведених норм законодавства України вказує, що поліцейський наділений законом повноваженнями, зокрема зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. ПДР.

За змістом положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою-третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126, частинами першою, другою, четвертою статті 126) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд не бере до уваги долучені до матеріалів справи рапорти поліцейських, складені 21.02.2023 року та відомості, що згідно бази ІІРС «АРМОР» ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія відповідної категорії. Жодного витягу з бази, на підтвердження цього факту, відповідачем не надано. Натомість позивачем надано копію посвідчення водія, виданого 14.05.2009 року та відповідь з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області, яка також підтверджує факт наявності посвідчення водія у позивача.

Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи вищенаведені норми та фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги те, що позивач надав суду копію посвідчення водія, а отже оскаржувана постанова винесена відповідачем неправомірно та підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП закриттю.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначені такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Так, як видно з наданих суду позивачем письмових доказів, позивачу були надані адвокатські послуги адвокатом Індюковою Тетяною Володимирівною, що підтверджується договором № 02 про надання правової допомоги від 09 січня 2023 року, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Індюковою Тетяною Володимирівною; актом прийому-передачі виконаних робіт від 16 січня 2023 року до Договору про надання правової допомоги №02 від 09.01.2023 року на загальну суму 8000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №02 від 16 січня 2023 року на суму 8000,00 грн. (а.с.25-29).

Суд, вирішуючи вимоги позивача про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, бере до уваги умови договору щодо сплати послуг адвоката та з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності вважає, за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд, з урахуванням вимог ст. 139 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, з урахуванням встановленого законом станом на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн, ставка судового збору відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 536,80 грн.

Тому, враховуючи, що позивач загалом сплатив 1073,60 грн судового збору, суд зазначає, що сума сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн є надміру сплаченим судовим збором, який підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України та не може бути стягнутий з відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Куліш Андрій Олександрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 05.01.2023 року серії ЕАР № 6369923, винесену інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Куліш Андрієм Олександровичем, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 грн (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1; ) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) надміру сплачену суму судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 536 грн (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, у відповідності до ст.ст. 286, 297 та пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2023 року.

Суддя А.О. Сухоруков