Справа № 280/5943/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5943/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2022 ( суддя першої інстанції Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі №280/5943/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Запорізькій області від 18.05.2022 №408 про застосування до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Запорізькій області від 23.05.2022 №721 о/с по особовому складу про звільнення оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області або на рівнозначній посаді, що буде існувати в ГУНП в Запорізькій області;

стягнути з ГУНП в Запорізькій області, нарахувати та виплатити оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області майору поліції ОСОБА_1 середній заробіток з 24.05.2022 по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з оскаржуваними наказами відповідача про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, оскільки останні прийняті з порушенням Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу законів про працю України (КЗпП) та інших нормативно-правових актів.

04.04.2022 року ГУНП в Запорізькій області було видано наказ №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації), яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації до м. Запоріжжя» (Наказ №282). Згідно з п. 3 вказаного наказу було наказано прибути безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м.Запоріжжя до 15.04.2022 (включно). Позивач вказує, що не мав реальної змоги виконати Наказ №282 до 15.04.2022 з наступних причин: у позивача на тимчасово окупованій території є родина, що складається з дружини та двох малолітніх дітей, один з яких постійно потребує медичного догляду; у позивача на тимчасово окупованій території є власно житло, яке потребувало постійного догляду, оскільки у кинуте житло поселялися родини військових Російської Федерації; позивач та члени його родини не мали змогу виїхати до м. Запоріжжя у встановлені строки, оскільки працівника поліції практично усі перевізники відмовлялися брати у транспортні засоби та перевозити через блокпости на підконтрольну Україні територію, а керівництво поліції Запорізької області взагалі не сприяло/не надавало жодної допомоги у виїзді з окупованої території. Однак, незважаючи на усі перепони та складності, позивач виконав Наказ №282, прибув до м. Запоріжжя 14.09.2022 та з`явився до відповідача для реєстрації.

Звертає увагу, що в діях позивача відсутня вина щодо невиконання наказів та відсутній причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Крім того, вказує, що оскаржуваними наказами відповідача позивача було фактично двічі звільнено за один й той самий так званий дисциплінарний проступок.

Також наголошує на тому, що Законом №580-VIII не передбачено права керівника поліції щодо прийняття рішень про переміщення місця розташування органів поліції, а тим більше не передбачено повноважень щодо встановлення часових обмежень на таке переміщення.

Таким чином, Наказ №282 винесено керівником ГУНП в Запорізькій області з перевищенням повноважень.

Крім того, позивач посилається на те, що його було викликано для надання пояснень з використанням месенджерів позивача, однак в його особовій справі не міститься посилань на месенджери, що свідчить про порушення відповідачем вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII щодо виклику поліцейського для надання пояснень.

Позивач вважає, що його звільнення є протиправним та таким, що порушує конституційне право позивача на працю. Вважає, що він підлягає поновленню на посаді та на його користь підлягає стягненню грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій посилаючись на обставини викладені в обґрунтування позову, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що позивач не покидав службу, а навпаки виконував додаткові повноваження поліції в умовах воєнного стану. На переконання апелянта, ні Законом, ні жодним наказом ГУНП в Запорізькій області, не було визначено, що позивач, як поліцейський, має виконувати обов`язки виключно за якоюсь адресою певного населеного пункту. Апелянт вважає, що при проведенні службового розслідування дисциплінарна комісія не з`ясувала характер і зміст дій позивача, як поліцейського, з відсічі збройної агресії проти України, які він вчиняв, обстановку подій та воєнну ситуацію в Запорізькій області. Також, апелянт стверджує про те, що його повторно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за одне і те саме правопорушення.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено.

ОСОБА_1 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління ГУНП в Запорізькій області.

04.04.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя», відповідно до пунктів 3, 5 якого наказано поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу) структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області визначених у пункті 1, 2 цього наказу прибути безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м.Запоріжжя до 15.04.2022 року (включно).

Поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу), зазначеним у пунктах 1, 2 цього наказу стати на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття. Пунктом 6 наказано начальникам структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, визначених у пункті 1, 2 цього наказу, 16.04.2022 року підготувати рапорти із переліком працівників, які не прибули до м.Запоріжжя на виконання цього наказу.

18.04.2022 до керівництва ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт т.в.о. начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Дробницького Ю.В., складений на виконання пункту 6 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя, у якому зазначено, що станом на 16.04.2022 в порушення вимог пунктів 3 та 5 вказаного наказу, до м. Запоріжжя з території Мелітопольського району Запорізької області, яка є захопленою окупаційними військами Російської Федерації, для несення служби не прибули та на облік у ГУНП в Запорізькій області не стали наступні поліцейські, зокрема, оперуповноважений СКП майор поліції ОСОБА_1 .

Враховуючи надані відомості, 18.04.2022 року ГУНП в Запорізькій області видано наказ №312 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії».

17.05.2022 складено Висновок службового розслідування, проведеного за відомостями, викладеними у рапорті т.в.о начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Дробницького Ю.В.

Висновком службового розслідування встановлено, крім іншого, що у порушення вимог п. 3 та п. 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 оперуповноважений СКП Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області майор поліції Кугука С.Ю. до м. Запоріжжя, яке з 04.04.2022 року наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 року №282 визначено місцем служби (роботи), не прибув та на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття не став.

Своїми діями вказаний поліцейський порушив вимоги пунктів частини 1 статті 18 Закону №580-VIII, Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону №580-VIII, пунктів 1 та 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18.05.2022 №408 за скоєння дисциплінарного проступку, порушення вимог частини 1 статті 18 Закону №580-VIII, Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону №580-VIII, пунктів 1 та 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, пунктів 3 та 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 , що виразилось у неприбутті до м. Запоріжжя, яке з 04.04.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 визначено місцем служби (роботи), та не постановці на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття, до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з наказом ГУНП в Запорізькій області від 23.05.2022 №721 о/с майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції, звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту), з 23.05.2022 року.

Не погоджуючись із наказами про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем наказ ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 року №282 виконано не було, як у строк до 15.04.2022 року (включно), так і до завершення службового розслідування та прийняття спірних наказів. Крім того, позивач не виконав обов`язку відповідно до ч.2 ст.5 Дисциплінарного статуту повідомити керівнику про вжиття заходів щодо подолання перешкод у виконанні наказу, у випадку відсутності можливості виконати наказ. Суд зазначив, що позивачем ані до ГУНП в Запорізькій області, ані до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що починаючи з 04.04.2022 року ним вживались будь-які заходи спрямовані на виконання наказу від 04.04.2022 року №282 в частині виїзду з тимчасово окупованої території до міста Запоріжжя для реєстрації та подальшого проходження служби, або повідомлення керівника про неможливість виконання такого наказу. Позивачу засобами мобільного зв`язку (через відповідні месенджери) здійснювалось направлення прийнятих керівництвом ГУНП рішень, зокрема направлялось запрошення для надання пояснень в рамках службового розслідування. Разом з тим, позивач відповідних пояснень не надав, як і взагалі не висловлював зацікавленість до того, яким чином йому продовжувати проходження служби в поліції після окупації міста Мелітополя. Позивач не звертався з рапортами до свого безпосереднього керівника, керівника ГУНП, як і не здійснював заходів щодо переміщення на підконтрольну владі територію України. Фактично зацікавленість у подальшому проходженні служби в поліції позивач висловив лише після отримання повідомлення про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 серпня 2015 року №580-VIII (Закон №580-VIII).

Частиною 1 статті 1 даного Закону визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини1 статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов`язки поліцейського.

Зокрема, пунктами 1-2 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження (Дисциплінарний статут).

Частинами 1-2 статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

У відповідності до ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Положеннями частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту закріплено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Частиною 4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Висновку від 17.05.2022 року службового розслідування за відомостями, викладеними у рапорті т.в.о. начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Дробницького Ю.В., встановлено факт самоусунення майора поліції ОСОБА_1 від виконання своїх службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Запорізької області, невиконання наказів керівництва ГУПН в Запорізької області та Національної поліції України, а саме відповідно до вимог наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 року №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя» не прибув та на облік у ГУНП в Запорізькій області не став, отже, запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 18.05.2022 року №408 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП Запорізькій області майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Підставою прийняття даного наказу стало грубе порушення позивачем службової дисципліни, невиконання посадових обов`язків, недотримання вимог п.3,п.5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 року №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя», п.1,4 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції у частині самоусунення від виконання своїх службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Запорізької області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Запорізькій області та Національної поліції України.

Вищевказаний наказ реалізовано шляхом видання наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 23.05.2022 року №721о/с, яким майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Слід зазначити, що факт невиходу ОСОБА_1 на службу з 04.04.2022 року не заперечується самим позивачем.

На переконання апелянта, ні Законом, ні жодним наказом ГУНП в Запорізькій області, не було визначено, що позивач, як поліцейський, має виконувати обов`язки виключно за якоюсь адресою певного населеного пункту.

Таким чином, апелянт вважає, що при проведенні службового розслідування дисциплінарна комісія не з`ясувала характер і зміст дій позивача, як поліцейського, з відсічі збройної агресії проти України, які він вчиняв, обстановку подій та воєнну ситуацію в місті його знаходження.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Згідно наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», особовий склад Головного управління Національної поліції в Чернігівській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Згідно вимог статті 24 Закону №580-VIII, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що матеріалами службового розслідування повністю підтверджується факт самоусунення від виконання своїх службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Запорізькій області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Запорізькій області та Національної поліції України.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач керівництво ГУНП в Запорізькій області в період з 04.04.2022 року по 14.09.2022 року (день прибуття для реєстрації) не повідомляв про відсутність можливості виконати наказ та вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Разом з тим, позивач відповідних пояснень у будь-який спосіб не надав, як і взагалі не висловлював зацікавленість щодо того, яким чином йому продовжувати проходження служби в поліції після окупації міста Пологи. Позивач не звертався з рапортами до свого безпосереднього керівника, керівника ГУНП, як і не здійснював заходів щодо переміщення на підконтрольну владі територію України.

Фактично зацікавленість у подальшому проходженні служби в поліції позивач висловив лише після отримання повідомлення про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Доводи апелянта про те, що його повторно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за одне і те саме правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, накази відповідача від 18.05.2022 №408 «Про застосування дисциплінарного стягнення» у вигляді звільнення зі служби в поліції в частині ОСОБА_1 та наказ від 23.05.2022 №721 о/с у частині звільнення зі служби в поліції були скасовані відповідачем самостійно, відповідно до наказу від 13.05.2022 №424 та №212 о/с. Таким чином, дисциплінарне стягнення до позивача не застосовувалося, а тому, не можна вважати протиправними дії відповідача щодо видання оскаржуваних у цій справі наказів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також оцінювати такі дії як повторне накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Твердження апелянта про те, що відповідачем не було належним чином встановлено в діях позивача складу дисциплінарного проступку та враховано сумлінне ставлення поліцейського до служби, а тому, на переконання апелянта, безпідставно застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення скаржником вимог чинного законодавства в умовах воєнного стану в Україні, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваного у цій справі наказу.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №816/70/16, від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18.

Враховуючи вищезазначене, а також, введення в Україні воєнного стану, колегія суддів вважає, що накази Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 18.05.2022 року № 408 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 23.05.2022 № 721 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції видані на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2022 в адміністративній справі №280/5943/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її принйяття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва