Справа № 640/29293/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа №640/29293/21

адміністративне провадження № К/990/10132/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі №640/29293/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення при поновленні на посаді,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив суд:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 15 вересня 2020 року до 1 жовтня 2021 року у сумі: 626 471, 26 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року позов задоволено:

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 15 вересня 2020 року до 1 жовтня 2021 року у сумі: 626471,26 грн;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі: 6264,71 грн (шість тисяч двісті шістдесят чотири гривні 71 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року змінено пункт другий резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року, виклавши його в наступній редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 16 вересня 2020 року до 1 жовтня 2021 року у сумі: 624 089, 24 грн.»;

- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 20 березня 2023 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

Скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі №640/29293/21 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Проаналізувавши матеріали касаційної скарги та оскаржувані дії справі судові рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: щодо застосування у спірному питанні у цій справі норм статті 236 КЗпП України за відсутності відповідних підстав без урахування взаємозв`язку з частиною першою статті 235 КЗпП України в контексті правомірності стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за відсутності на момент розгляду справи відповідного чинного рішення.

Суд відхиляє посилання скаржника на наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки наразі існує практика судді Верховного Суду Мартинюк Н.М. у справі № 460/16522/21 в подібних правовідносинах.

Так, Верховний Суд у справі № 460/16522/21 дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

Аналізуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №640/29293/21 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Враховуючи вище наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку про безпідставність тверджень скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі №640/29293/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення при поновленні на посаді.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду