Справа № 480/2480/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 р.Справа № 480/2480/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.09.2022, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 16.09.22 по справі № 480/2480/22за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської митниці, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA805000/2022/000017/2 від 24.01.2022 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 805020/2022/000050.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA805000/2022/000017/2 від 24.01.2022 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 805020/2022/000050.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці Державної митної служби України судові витрати на користь ОСОБА_1 в загальній сумі 4992 грн, із них 992 грн витрати на сплату судового збору і 4000 грн витрати на правову допомогу.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заявник даної апеляційної скарги вважає зазначене судове рішення незаконним та необгрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права при його винесенні. Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, на думку заявника апеляційної скарги, полягає у неправильному тлумаченні судом положень закону, а саме: ст. ст. 52-64, 257, 266, 335 Митного кодексу України (далі - МК України). Стверджує, що порушення норм процесуального права полягає у ненаданні судом першої інстанції належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме ст. ст. 2, 9, 90, ч. 3 ст. 242, ч.4 ст. 246 КАС України, неврахування в порушення частини 5 статті 242 КАС України висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовано спірні відносини. Звертає увагу, що договір транспортного експедирування взагалі не надавався, ані під час процедури декларування, ані під час проведення процедури консультацій. Зазначає, що декларантом не було надано під час митного оформлення жодних банківських (платіжних) документів, які б підтверджували здійснення оплати за транспортні послуги.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

У судове засідання суду апеляційної інстанції інші учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 20.01.2022 декларантом позивача подано електронну митну декларацію № UА805020/20225/000994, відповідно до якої до митного оформлення пред`явлено легковий автомобіль, "КІА SPORT AGE", марка "DONBUR", модель - PM39BD, № VIN - НОМЕР_1 , призначення - для перевезення людей, календарний рік виготовлення - 2016, колір - білий, тип кузова - універсал, місць для сидіння, включаючи місце водія - 5, наявні ознаки експлуатації, пошкодження зазначені в акті митного огляду.

За даною митною декларацією в АСМО Інспектор було згенеровано наступні профілі ризиків автоматизованої системи "АУР" за кодом: 105-2 " Ймовірний ризик заниження митної вартості та ухилення від сплати платежів у повному обсязі по транспортного засобу. Ретельно перевірити характеристики товару, які впливають на визначення митної вартості.".

24.01.2022 Сумська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA805000/2022/000017/2 та Картку відмови у митному оформленні № UA805020/2022/000050, згідно з якими вартість автомобіля, визначену декларантом для цілей нарахування митних платежів, було відхилено та визначено митну вартість у розмірі 9900 USD.

Позивач вважає, що митним органом не наведено в оскаржуваному рішенні конкретних підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували зміст рахунку-фактури на суму 3900 доларів США, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем-нерезидентом вищезазначеного автомобіля та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 3900 доларів США та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб, у зв`язку з чим звернувся до суду із вимогами про скасування рішення про коригування митної вартості № UA805000/2022/000017/2 та картки відмови у митному оформленні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в оскаржуваному рішенні та картці відмови не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 (надалі - МК України), та Генеральною угодою про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).

Відповідно до пунктів 20, 23 та 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством, відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами 1 та 6 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів щодо відомостей про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (ГААТ).

Згідно із ч. 2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

За правилами ч. 1 та 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-6 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Частиною 1 та 2 ст. 64 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Частинами 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що документами, які можуть підтверджувати митну вартість є рахунок-фактура, але якщо такий рахунок сплачено, то також мають бути надані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частини 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказаній нормі кореспондують положення ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п. 3.16 та п. 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Водночас частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З огляду на матеріали справи, позивачем для митного оформлення були надані, зокрема:

- за кодом "0380" - рахунок-фактура (інвойс) АКТ Nr.21100119 від 01.10.2021;

- за кодом "0705" - коносамент CIGSMACR43 від 23.11.2021;

- за кодом "2800" - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.10.2021;

- за кодом "1701" - акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) б/н від 13.01.2022;

- за кодом "8016" - паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 19.10.2018;

- за кодом " НОМЕР_4 " - договір про надання послуг митного брокера № 12/01/2022;

- за кодом "9000" - інші некласифіковані документи - квитанція № 1 від 14.01.2022;

- за кодом "9000" - інші некласифіковані документи - висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом № UА.005.003067-22 від 12.01.2022;

- за кодом "9000" - інші некласифіковані документи - фото від 20.01.2022;

За даною митною декларацією в АСМО Інспектор було згенеровано наступні профілі ризиків автоматизованої системи "АУР" за кодом: 105-2 " Ймовірний ризик заниження митної вартості та ухилення від сплати платежів у повному обсязі по транспортного засобу. Ретельно перевірити характеристики товару, які впливають на визначення митної вартості.".

Судом апеляційної інстанції досліджено копію рахунку-фактури (інвойс) АКТ Nr.21100119 від 01.10.2021 у якому вказано, що вартість автомобілю становить 3900 USD. Покупцем вказано позивача. Предметом угоди є авомобіль "КІА SPORT AGE", марка "DONBUR", модель - PM39BD, № VIN - KNAPM813BGK171080

Також судом встановлено та матеріалами адміністративної справи підтверджується, що при митному оформленні декларантом не було надано документу про оплату товару: легковий автомобіль "КІА SPORT AGE", марка "DONBUR", модель - PM39BD, № VIN - НОМЕР_1 .

Інших документів, які б підтверджували числові значення МД № UА805020/2022/000944 від 20.01.2022, декларантом додано не було.

Під час консультацій з митним органом, останній пропонував декларанту надати документи, що підтверджують обраний метод визначення митної вартості, згідно ст. 64 МК України та документ про оплату оцінюваного товару.

Зокрема, відповідно до електронного повідомлення, яке було відправлено декларанту митницею, декларанту було запропоновано надати наступні документи: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (засвідчені належним чином): транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: розрахунок-фактура від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умову платежу; платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що декларантом не було додатково надано митному органу додаткових документі, зокрема, не надано документів, що підтверджують оплату товару.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України зазначено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідач у оскаржуваному рішенні вказує, що "Документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення не подані до митного оформлення. Митна вартість, визначена згідно з положеннями статті 64 "Резервний метод" Митного кодексу України, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях".

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, запитування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість запитування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити конкретні документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем доведено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними. Відповідач у оскаржуваних рішеннях вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які не подані декларантом при митному оформленні транспортного засобу.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що ним поставлено під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують оплату товару, а також документів, що підтверджують обраний метод визначення митної вартості згідно ст. 64 МК України.

Позивачем під час розгляду адміністративної справи не надано до суду доказів надання до митного органу документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, митне оформлення якого здійснювалось позивачем.

При цьому, позивачем в позовній заяві не зазначено на яких умовах придбавався транспортний засіб, зокрема і умови його оплати.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод).

Водночас, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, якими були б передбачені істотні умови купівлі-продажу транспортного засобу, зокрема і його ціну, умови поставки та умови оплати, позивачем до митного органу при митному оформленні надані не були. В свою чергу, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, є документами, що підтверджують митну вартість товарів та є обов`язковими для подання разом з митною декларацією та підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Аналізуючи надані позивачем до митного оформлення документи, які мають підтверджувати числові значення складових митної вартості та на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, суд погоджується з доводами відповідача, що надані документи, містять розбіжності, неточності та у сукупності не підтверджують митну вартість товару.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги відсутність обов`язкових документів, які підлягають обов`язковому наданню для підтвердження митної вартості, виникнення у митного органу обґрунтованих сумнів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є доведеним. І, оскільки, саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, митним органом правомірно витребувано у позивача додаткові документи.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, що свідчить про наявність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та правомірність прийнятого митницею рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за результатом розгляду адміністративної справ дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідача є такими, що прийняті у порядку та у спосіб, визначений митним законодавством України.

Наведеного вище не враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи 53 МК України, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З огляду на результат апеляційного розгляду, відмову в задоволенні позову та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати за результатами апеляційного розгляду справи розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 по справі № 480/2480/22 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 10.04.2023.