Справа № 179/227/23
Суддя: Сікора О. О.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 179/227/23
провадження № 2-а/932/94/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого Сікора О.О.,

секретаря судового засідання Фетіскіної К.Р.,

представника позивача Лавренков О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дмітрієва С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2023 року представник заявника звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить примусово видворити за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову представник зазначив, що 11 червня 2022 року відносно відповідачки Магдалинівським сектором ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким її було зобов`язано залишити територію України у термін до 10 липня 2022 року, яке останньою виконано не було та оскаржено до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 29 червня 2022 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Третього Апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказане рішення суду залишено без задоволення. Ухвалою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02 січня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані рішення та постанову суду.

13 лютого 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому також заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, яке судом було задоволено, згідно з ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року.

Оскільки на час звернення із вказаною вимогою до суду відповідачка добровільно не залишила країни, перебуває на території України без законних на те підстав, її дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у неї відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, вона підлягає примусовому видворенню за рішенням суду.

На судовому засіданні представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що вказані у позові. Додатково зазначив, що відповідачка на даний час перебуває на території України незаконно, рішення про її примусове повернення, яке набрало законної сили, добровільно не виконує, підстави для її подальшого законного перебування на території України не встановлені, процедури щодо набуття нею права на тимчасове перебування в України або набуття нею громадянства України не здійснюються, підстав, які б давали їй право отримати громадянство України відсутні.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позову зазначивши, що вона неодноразово зверталася до Маглалинівського сектору ГУДМС у Дніпропетровській області, але ОСОБА_3 , який упереджено до неї відноситься, неодноразово відмовляв їх в продовженні строку на тимчасове перебування в Україні або отримання нею громадянства України. Саме він прийняв щодо неї рішення про примусове повернення, яке вона оскаржила, проте суд її позов не задовольнив. Вона засуджує Росію та бажає жити в Україні де у неї проживає дитина, яка уклала контракт з ЗСУ, та співмешканець громадянин України. Вона відмовляється від російського громадянства та жити в Росії вона не може, оскільки там небезпечно та немає житла. Громадянство Росії отримала в 2021 році для того щоб документуватися документом, що дає їй право повернутися в Україну, з якої вона виїхала на виконання попереднього припису про її повернення.

Представник відповідача Дмітрієв С.Р. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки в країні походження відповідачці загрожує небезпека, у зв`язку з чим на даний час відповідачка намагається звернутися до органу ДМС з заявою про набуття статусу біженця або про надання притулку, для відмови у чому немає підстав. З огляду на це позов заявлений до відповідачки є передчасним.

На судовому засіданні ОСОБА_1 заявила про те, що вона не потребує послуг перекладача, оскільки вільно володіє українською мовою, що у суду під час розгляду справи не викликало сумнівів, адже ОСОБА_1 вільно нею користувалась та правильно розуміла суд та інших учасників справи.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до відміток у паспортному документі 66 1673900, виданому МВС-1115 від 23 червня 2021 року та інформації наявної в веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») ОСОБА_1 здійснила в`їзд на територію України через пункт пропуску «Гоптівка» в особистих справах 23 липня 2021 року, після чого з території України не виїжджала.

11 червня 2022 року завідувачем Магдалинівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 за порушення правил перебування іноземних громадян на території України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003403 за частиною першою статті 203 КУпАП, згідно з яким громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 порушила правила перебування на території України, а саме ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Зміст статті 63 Конституції України, зміст статті 268 КУпАП роз`яснено щодо права користування юридичною допомогою, виступати рідною мовою і користування послугами перекладача, про що свідчить її підпис без будь-яких зауважень та заперечень.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 у протоколі, остання визнала правопорушення та зазначила, що в Україну вона прибула 23 липня 2021 року через КПП «Гоптівка» до свого чоловіка, ОСОБА_4 , з яким не встигла узаконити стосунки.

На підставі протоколу серії ПР МДН № 003403 завідувачем Магдалинівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Стрижаком Р.Л. винесена постанова серії ПН МДН № 003395 від 11 липня 2022 року відносно ОСОБА_1 , якою на останню накладено адміністративне стягнення за порушення правил перебування в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, що є порушенням частин першої, третьої статті 3, статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 203 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень.

11 липня 2022 року начальником Магдалинівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Стрижаком Р.Л. постановлено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , яким вирішено: примусово повернути відповідача до країни походження або третьої країни, зобов`язано покинути територію України у термін до 10 липня 2022 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення та вказаного рішення про примусове повернення до країни походження відмовлено. Постановою Третього Апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказане рішення суду залишено без задоволення. Ухвалою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02 січня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані рішення та постанову суду.

Отже, на час розгляду справи рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 11 червня 2022 року є чинним.

Відповідно до листа Магдалинівського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 09 липня 2022 року № 1247-124/1247-22 відповідачці було відмовлено у набутті громадянства України.

Відповідно до службової записки Відділу з питань громадянства Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції від 26 жовтня 2022 року № 1201.4.4/29583-22 встановлено, що із заявами про встановлення належності до громадянства, набуття/прийняття до громадянства України відповідачка не зверталась, рішення щодо скасування оформлення набуття до громадянства України не приймалось, припинення громадянства України не оформлювалось; паспортом громадянина України чи паспортом громадянина України для виїзду за кордон відповідачка не документувалась; відомостей щодо належності відповідачки до громадянства України немає.

Згідно з пунктом 14 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі також Закон) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Стаття 25 зазначеного Закону регламентує порядок добровільного повернення іноземців та осіб без громадянства, а стаття 26 - примусове повернення іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 2 статті 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 26 цього ж Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Статтею 30 Закону (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу статей 26 і 30 Закону висновується, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, (1) якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або (2) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

У визначений термін до 10 липня 2022 року, а також після винесення Верховним Судом 02 січня 2023 року ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 з території України не виїхала, має чинний паспорт громадянина Російської Федерації.

Сукупність встановлених судом обставин, а саме: ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни дає суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде і в подальшому ухилятися від виконання вказаного рішення, а також існує ризик його втечі.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_1 та її представника Дмітрієва С.Р. проти позову з огляду перебування ОСОБА_1 в незареєстрованих шлюбних відносинах з громадянином України та наявність у неї сина з якими вона проживає разом (довідка виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року № 151/2) суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. До того ж, як вбачається з наданого представником відповідача свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 січня 2011 року син відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітнім.

При цьому, даний факт не спростовує встановлені порушення в діях відповідача. Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі 343/2242/16, від 10 жовтня 2019 року у справі № 2340/2910/18, від 12 серпня 2020 року у справі № 755/14023/17, справі № 522/14416/18.

Отже, у зв`язку з тим, що рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, є чинним, у ОСОБА_1 відсутні підстави, що дають право перебування на території України, є підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення та є ризик її втечі. Відповідач офіційно ніде не працює, власного житла не має.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а відтак, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, то суд дійшов висновку про задоволення позову щодо примусового видворення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 за межі території України.

Посилання відповідачки та її представника на те, що вона має намір звернутися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні не спростовують вищенаведені обставини, оскільки на час розгляду справи вона не звернулася із відповідними завами у встановленому законом порядку та відповідні питання щодо неї не вирішуються.

Посилання відповідачки на небезпеку, що їй загрожує в країні походження у зв`язку із збройною агресією проти України не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідних заборон щодо примусового видворення Закон не містить та відповідачка не обмежена країною походження при виборі країни до якої вона має право виїхати.

Керуючись статтями 271, 289, 293, 295 КАС України, Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська впродовж десяти днів з дня складання повного судового рішення (частина третя статті 288 КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: _______________ О.О. Сікора