Справа № 460/2930/22
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2023 року м. Рівне №460/2930/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №49 від 20.01.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 12.08.1990 по 18.01.1993 в кооперативі "Пластик", з 03.01.1996 по 30.06.2000 - як фізичної особи підприємця;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію за віком, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи. Проте, відповідач протиправно прийняв рішення про відмову у призначення пенсії, не зарахувавши до страхового стажу період роботи у кооперативі "Пластик" та період зайняття підприємницькою діяльністю. Зокрема, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, недотримання правил її ведення може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення. Крім того, законодавством передбачено зарахування періоду здійснення підприємницькою діяльністю до страхового стажу виключно на підставі довідки про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.

Ухвалою від 21.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу-1 строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Крім того, відповідні періоди не зараховані органом Пенсійного фонду до загального страхового стажу позивача правомірно: роботу у кооперативі "Пластик" у зв`язку з порушенням встановленого порядку ведення трудових книжок; зайняття підприємницькою діяльністю - у зв`язку з непідтвердженням відповідною довідкою системи оподаткування, яку застосовував позивач. Відповідач-1 просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 12.01.2023 залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-2) як другого відповідача, встановлено останньому строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, адже страховий стаж позивача визначено у повній відповідності з вимогами чинного законодавства. За результатами розгляду заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 12.08.1990 по 18.01.1993, оскільки в наказі про прийняття на роботу запис зроблено іншим чорнилом. Для зарахування періоду роботи з 12.08.1990 по 18.01.1993 необхідно надати уточнюючу довідку, видану підприємством, на якому працював позивач. Період зайняття підприємницькою діяльністю з 03.01.1996 по 30.06.2000 не зараховано до страхового стажу у зв`язку з тим, що подані позивачем документи не містили відомостей про вид системи оподаткування. Крім того, позивач не скористався наданим правом та не подав додаткових документів щодо підтвердження стажу роботи у встановлений строк. Відповідач-2 просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзиви, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Зазначена заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькі області - прийнято рішення від 20.01.2022 №49, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с.8).

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком (ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ)).

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За приписами п.1 ст.8 Закону №1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Будь-яка інша робота, за приписами цієї ж статті, зараховується до стажу за умови, що працівник підлягав державному соціальному страхуванню або за умови сплати страхових внесків, робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Суд встановив, що підставою для прийняття відповідачем-2 рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.01.2022 №49 стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу 28 років.

Зокрема, у спірному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 9 місяців 5днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.08.1990 по 18.01.1993, оскільки в наказі про прийняття на роботу запис зроблено іншим чорнилом. Для зарахування періоду з 12.08.1990 по 18.01.1993 необхідно надати уточнюючу довідку, видану підприємством, на якому працювала особа, на підставі первинних документів, за час виконання роботи.

Згідно із ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що в силу наведених вище норм, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано відповідачу для призначення пенсії трудову книжку НОМЕР_1 від 30.10.1979 (а.а.с.11-16).

Що стосується роботи в кооперативі "Пластик", трудова книжка містить такі записи:

- №18 12.08.1990 прийнятий на роботу слюсарем наказ №6 від 02.8.90р.;

- №19 18.01.1993 звільнений з роботи по ст.38 КЗпП України, за власним бажанням наказ №3 від 18.01.93р.

Запис про звільнення завірений у встановленому порядку печаткою.

Суд встановив, що номер та дата наказу про прийняття на роботу в кооператив "Пластик" виконані іншим чорнилом, ніж увесь запис про прийняття на роботу, проте це не є виправленнями або ж відсутністю запису у розумінні Інструкції №58.

Згідно з архівною довідкою від 08.02.2022 №Р-3/12-14, виданою архівним відділом виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 працював в кооперативі "Пластик": прийнятий 12 серпня 1990 року на посаду слюсаря (наказ від 02 серпня 1990 року №6). Наказ №3 від 18 січня 19993 року з кадрових питань (особового складу) на зберігання до архівного відділу Рівненського виконкому не надходив (а.с.18).

Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Приймаючи спірне рішення, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці є підставою для неврахування позивачу відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що період роботи ОСОБА_1 у кооперативі "Пластик" з 12.08.1990 по 18.01.1993 підтверджений належним чином, а тому до загального страхового стажу позивача не врахований протиправно.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.01.2022 (а.а.с.19-20), ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець 15.07.1994 (запис №1028956 від 15.10.1992).

Основний вид економічної діяльності за КВЕД - 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

25.10.2012 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 2028956 про припинення підприємницької діяльності за рішенням фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Отже, позивач здійснював підприємницьку діяльність з 15.07.1994 по 25.10.2012.

Під час розгляду справи судом встановлено, що до загального страхового стажу позивача відповідачем-2 не зараховано період зайняття підприємницькою діяльністю з 03.01.1996 по 30.06.2000.

Ця обставина підтверджена відповідачами у відзивах на позовну заяву.

Зокрема відповідачем -2 визнано, що до заяви від 12.01.2022 позивача додав свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, видане на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер суб`єкта підприємницької діяльності НОМЕР_2 , дата реєстрації 15.07.1994, запис реєстраційний №13654), повідомлення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 23.01.2013 №б/н про внесення запису про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Вказані документи не містять відомостей про вид системи оподаткування, якій підлягав позивач під час здійснення підприємницької діяльності, та не містять відомостей про сплату страхових внесків, що передбачено ст.56 Закону №1788-ХІІ, пп.2 п.2.1 Порядку 22-1. Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення від 20.01.2022 №49 про відмову у призначенні пенсії за віком приймалося за відсутності документів для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.01.1996 по 30.06.2000 як фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп.1 п.3-1 розд.XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно пп.2 п.2-1 Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Крім того, згідно з п.4 Порядку №637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Отже, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності у період з 01.01.1998 по 30.06.2000 є документи, що містять відомості про систему оподаткування фізичної особи - підприємця.

Судом встановлено, що таких документів позивач до органів Пенсійного фонду не надав. Зворотного позивачем не доведено.

Поряд з цим, згідно з п.4.1 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:

- уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Таким чином, уповноважена особа органу Пенсійного фонду зобов`язана повідомити заявника про необхідність надання додаткових документів.

Усупереч наведеним вимогам, позивача не було повідомлено про необхідність подання довідки про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням обраної ним системи оподаткування. Натомість, прийнято рішення про відмову у призначення пенсії.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що рішення від 20.01.2022 №49 про відмову в призначенні пенсії за віком не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, що встановлені ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає до скасування.

Однак, щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити позивачу з пенсію за віком, починаючи із дня звернення із заявою, суд зазначає таке.

Як зазначено судом вище, статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

За наслідками розгляду цієї справи судом визнано за позивачем право на зарахування до загального страхового стажу періоду роботи в кооперативі "Пластик" з 12.08.1990 по 18.01.1993.

Проте, перевірити чи правильно проведено пенсійним органом розрахунок загального стажу роботи позивача і чи такий є достатнім для призначення пенсії позивачу, який період зарахований, а який не зарахований, за наявними у матеріалах справи доказами у суду можливість відсутня.

Крім того, суд звертає увагу на те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого й належить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Отже, вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачу за встановлених обставин є передчасною.

Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із врахуванням висновків суду та прийняти відповідно рішення.

При цьому, розглядаючи повторно заяву позивача про призначення пенсії, відповідач-2 зобов`язаний дотримуватися вимог п.4.1 Порядку №22-1 в частині повідомлення позивача про необхідність надання додаткових документів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач-2, як суб`єкт владних повноважень, не довів обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

З огляду на викладене, позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

Суд встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 фактично було заявлено дві вимоги немайнового характеру. Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1985,00грн згідно з квитанцією від 14.02.2022 №60936135 (а.с.7).

Оскільки позов містив дві вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, то розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати із сплати судового збору в сумі 1985,00грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.01.2022 №49 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 стаж роботи у кооперативі "Пластик" з 12 серпня 1990 року по 18 січня 1993 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати із сплати судового збору у сумі 1985,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.О.Борисенка, буд.7, м.Рівне, 33004; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Г.Чекірди, буд.10, м.Хмельницький, 29000; ідентифікаційний код юридичної особи 21318350).

Рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар