Справа № 320/4398/22
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4398/22 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, третя особа: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, третя особа: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 01.04.2022 № 294-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Державна податкова служба України подала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 311 КАС України підставою для розгляду справи в іншому порядку, ніж передбачений ч. 1 ст. 311 КАС України, є висновок суду про необхідність її розгляду у судовому засіданні.

Разом з тим, саме по собі клопотання сторони про розгляд справи за її участю, яка відповідно до закону може розглядатися в порядку письмового провадження, не є достатньою підставою для призначення її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду, від 27 серпня 2019 року у справі № 826/7244/18.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за його участі.

31 березня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

10 квітня 2023 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу ДПС України від 30 серпня 2021 року № 1808-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Надалі, на адресу в.о. Голови Державної податкової служби України надійшла доповідна записка від Департаменту персоналу відповідно до змісту якої встановлено, що відповідно до доповідної записки від 31.03.2022 року № 176/99-00-15-04-13 Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації встановлено відсутність допуску до державної таємниці начальника Східного МУ ДПС по роботі з ВПП ОСОБА_2 , що є підставою для прийняття рішення про звільнення такого працівника відповідно до вимог статті 40 КЗпП.

В. о. директора Департаменту персоналу ОСОБА_3 з метою повідомлення начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Східне МУ ДПС по роботі з ВПП) ОСОБА_2 про потребу у переведенні на іншу посаду із пропозицією ознайомитись з переліком посад або звільнення відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП було здійснено телефонний дзвінок на номер НОМЕР_1 зазначений в його особовій справі. Відповіді не було.

Згідно із відомостями протоколу про повідомлення начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ОСОБА_2 від 01.04.2022 року, відповідно до доповідної записки від 31.03.2022 року № 1769/9-00-15-04-13 Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації встановлено відсутність допуску до державної таємниці начальника Східного МУ ДПС по роботі з ВПП ОСОБА_2 , що є підставою для прийняття рішення про звільнення такого працівника відповідно до вимог статті 40 КЗпП.

Для усунення невідповідності та прийняття вмотивованого рішення відповідно до вимог статті 40 КЗпП стосовно начальника Східного МУ ДПС по роботі з великими платниками податків ОСОБА_2 вирішено довести зазначену у доповідній інформацію та запропонувати йому переведення на рівнозначну посаду з номенклатури посад, які не мають потреб в допуску до державної таємниці.

В.о. директора Департаменту персоналу ОСОБА_3 з метою доведення зазначеної вище інформації було здійснено телефонний дзвінок на номер НОМЕР_1 зазначений в його особовій справі. Відповіді не було.

Наказом Державної податкової служби України від 01.04.2022 року №294-0 начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 части 1 ст. 40 КЗпП. Підстава: доручення від 01.04.2022 року №44-д (11) до доповідної записки від 01.04.2022 року № 216/99-00-11-01-01-08; протокол від 01.04.2022 року; доповідна записка від 31.03.2022 року № 176/99-00/15-04-13.

У протоколі про факт доведення інформації щодо звільнення ОСОБА_1 від 06.04.2022 року відображено відомості щодо доведення для ознайомлення з наказом ДПС від 01.04.2022 року № 294-о "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_4 начальнику Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, зокрема о 17 годині 53 хв 01 квітня 2022 року текстове повідомлення та сканована копія наказу ДПС від 01.04.2022 року № 294-о "Про звільнення ОСОБА_1 " у форматі pdf надіслано в.о. директора Департаменту персоналу Ладовчиною Ольгою з електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку зазначено в його особовій справі.

Додаток до протоколу: роздрукований скріншот екрану телефону з електронної - скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1

Наказом ДПС України від 16.05.2022 року № 468-о були внесені зміни до наказу ДПС від 01.04.2022 року № 294-о, у пункті 1 слово та цифру "пункту 1" замінено словом та цифрою - "пункту 2", в результаті чого ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 2 частини 1 ст. 40 КЗпП.

Не погоджуючись зі спірним наказом та вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889).

Відповідно до частини першої, третьої статті 5 Закону № 889 правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпПУ звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до частини першої, другої статті 9-1 Закону № 889 доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Оскільки відповідачем ні до суду першої інстанції, ні разом із апеляційною скаргою не надано доказів належного повідомлення позивача про подальше звільнення разом із пропозиціями зайняття інших вакантних посад, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про порушення порядку попередження та надання пропозицій відповідно до встановленої законом процедури звільнення.

При цьому наявний в матеріалах справи документ - "Протокол про повідомлення начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ОСОБА_2 " від 01.04.2022 року щодо повідомлення ОСОБА_5 про потребу у переведенні на іншу посаду із пропозицією ознайомитись з переліком посад або звільнення відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП, не є належним доказом щодо повідомлення позивача про наступне звільнення та пропозицію зайняття вакантних посад, з огляду на здійснення лише одного дзвінка за номером позивача та відсутністю доказів тривалості такого дзвінка та інших ідентифікуючих даних. Також вказаний скріншот не може вважатись належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом інформування позивача про наявні посади для переведення, як і власне відсутності згоди ОСОБА_1 на переведення або відмова останнього від такого переведення. Так, відповідачем не надано доказів надсилання документів позивачу ані за адресою місця проживання, ані на адресу електронної пошти.

Також, як вірно було підмічено судом першої інстанції, сам перелік вакантних посад, що могли бути запропоновані позивачу, також не згадуються в жодному з доданих відповідачем документів, ані в наказі про звільнення, ані в доповідній записці від департаменту персоналу № 216/99-00-11-01-01-08 від 01.04.2022 року, ані в протоколі про повідомлення начальника СМУ ДПС по роботі з ВПП ОСОБА_2 від 01.04.2022 року, що свідчить про його відсутність на день так званого інформування позивача та його звільнення.

Частиною 2 статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Проте, матеріали справи не містять доказів, що позивачеві не були запропоновані наявні вакантні посади, що свідчить про порушення відповідачем вимог приписів Кодексу законів про працю.

Щодо погодження звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу та Державну митну службу України затверджено такі що додаються, зокрема Положення про Державну податкову службу України (далі по тексту - Положення № 227).

Приписами пункту 1, 2 Положення № 227 обумовлено, що Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

У підпункті 12 пункту 11 Положення про Державну податкову службу України визначено, що Голова ДПС затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДПС, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників (за погодженням з Міністром фінансів), заступників керівників, підпунктом 16 пункту 11 вказаного Положення встановлюється, що Голова ДПС призначає на посаду та звільняє з посади керівників (за погодженням з Міністром фінансів) та заступників керівників територіальних органів ДПС.

Наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 № 643 затверджено Положення про Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Відповідно до пункту 1 Положення Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Міжрегіональне управління) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Пунктом 10 вказаного Положення визначено, що Міжрегіональне управління очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою ДПС, відповідно до законодавства про державну службу за погодженням з Міністром фінансів, у тому числі у разі покладання обов`язків за вакантною посадою.

Наказом Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 467 затверджено Порядок погодження Міністром фінансів України призначення на посади та звільнення з посад керівників і заступників керівників самостійних структурних підрозділів апаратів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Згідно пункту 1 цього Порядку цей Порядок застосовується під час розгляду Мінфіном питань погодження призначення на посади та звільнення з посад керівників і заступників керівників самостійних структурних підрозділів апаратів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - ЦОВВ).

У відповідності до пунктів 10, 11 цього Порядку у разі внесення керівником ЦОВВ подання щодо погодження звільнення з посади керівника або заступника керівника самостійного структурного підрозділу апарату ЦОВВ на ім`я Міністра фінансів України у поданні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи, що звільняється, назва займаної посади, правові підстави звільнення та за потреби обґрунтовуються причини неможливості перебування особи на займаній посаді. До подання додається копія заяви особи про звільнення. Матеріали службового розслідування, медична довідка, інші документи, що безпосередньо стосуються справи, додаються до подання за потреби.

За результатами опрацювання документів служба управління персоналом Мінфіну готує відповідні пропозиції (у формі проекту листа), які подаються Міністру фінансів України.

З урахуванням рішення Міністра фінансів України щодо погодження призначення на посаду чи звільнення з посади особи керівник відповідного ЦОВВ видає наказ, у якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або дата припинення роботи.

Копія відповідного наказу в обов`язковому порядку у тижневий строк з дня видання надсилається до Мінфіну і зберігається у службі управління персоналом Мінфіну.

Отже, вищезазначені законодавчі положення чітко вимагають застосування процедури погодження Міністром фінансів України звільнення Начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

При цьому, посилання апелянта та третьої особи на факт відсутності вимоги погодження звільнення начальника територіального органу ДПС України у КЗпП України та ЗУ «Про державну службу» є безпідставними, оскільки наведена у Положенні про Державну податкову службу України та Наказі Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 467 вимога лише доповнює ці нормативно-правові акти, уточнює процедуру звільнення, а не суперечить їм. Більш того, КЗпП України та ЗУ «Про державну службу» й не можуть врегульовувати окремі процедурні питання звільнення в окремому органі, оскільки містять загальні норми, що розповсюджуються на усі трудові правовідносини та правовідносини, що виникають у сфері державної служби.

Проте, листом Міністерство фінансів України від 09.06.2022 року № 17030-09-7/11873, на адвокатський запит від 10.05.2022 року б/н повідомило, що подання Державної податкової служби України про погодження Міністром фінансів України звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Мінфіну не надходило.

З огляду на викладені норми законодавства, колегія суддів акцентує увагу, що вказані положення передбачають застосування процедури погодження Міністром фінансів України звільнення в тому числі начальника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи ту обставину, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача, зокрема не погоджено звільнення позивача з Міністром фінансів та не повідомлення позивача про звільнення та не запропоновано вакантні посади для переведення, наявні підстави для визнання наказу Державної податкової служби України від 01.04.2022 року № 294-о "Про звільнення ОСОБА_1 " протиправним та скасування.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Суддя Файдюк В.В.