Справа № 600/4312/22-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4312/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0-2412 від 30.08.2022 року в сумі 307701 гривень;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що об`єкти нерухомого майна, які належить останньому на праві приватної власності і щодо яких відповідачем донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Звертав увагу суду на те, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає (код 1271): будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

Також зазначив, що об`єкти нерухомості використовуються виключно за їх сільськогосподарським призначенням як сільськогосподарським товаровиробником у господарській діяльності позивача - приватного підприємця, одним зі видів економічної діяльності якого є змішане сільське господарство, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак позивач вважає, що відповідно до п.п. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України належні йому будівлі не є об`єктами оподаткування.

Зокрема, зверталась увага суду на те, що позивач фасує та здійснює продаж картоплі, тобто спірні будівлі використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що з урахуванням вимог п.п. "ж" 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України для застосування пільги суб`єктом господарювання - власником об`єкта нерухомості такий об`єкт має одночасно відповідати таким ознакам, зокрема: будівля має відповідати (бути класифікована ) групі "Будівлі сільськогосподарського призначення" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; будівля має використовуватись суб`єктом господарювання протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності; будівля протягом звітного періоду не має бути здана в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.

Разом з тим, зверталась увага суду також на те, що в переліку зареєстрованих КВЕД позивача, основним видом діяльності останнього є - діяльність фітнес - центрів, а також інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, змішане сільське господарство.

Крім того, наголошувалось на тому, що згідно податкової декларації платник єдиного податку - позивач за 2021 рік задекларовав дохід від здійснення роздрібної торгівлі меблями, освітлювальним приладдям, та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах в сумі 400,00 тис грн., інші види доходів не декларувались.

Також зазначив, що в органах ДПС відсутні повідомлення позивача форми № 20-ОПП, про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за 2021 році.

Відтак, відповідач вважає, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, останній діяв обґрунтовано та в межах повноважень.

3. Позивачем подано до суду письмові пояснення, які по своїй суті є відповіддю на відзив, в яких наведене переважно подібні аргументи, які викладенні в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 30.08.2022 року ГУ ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 0-2412 відносно ОСОБА_1 за п. 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 307701,00 грн.

2. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 11.03.2003 року є фізичною особою - підприємцем, видами економічної діяльності є: діяльність фітнес - центрів; змішане сільське господарство.

3. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Китайгородської сільської ради від 14.08.2012 року серії НОМЕР_1 , позивач являється власником комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений об`єкт нерухомого майна, складається з будівлі - літ. А1, прибудова - літ.а1, прибудова - літ.а2, прибудова - літ.а3, навісу, вагової, ваги 10т., що підтверджується технічним паспортом на приміщення.

4. Згідно листа Китайгородської сільської ради Кам`янець - Подільського Хмельницької області від 13.07.2020 року № вих. 569/02-29/06-02 встановлено, що цільове призначення земельної ділянки комунальної власності на якій розташоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є, до 2010 року і наданий час - для товарного сільськогосподарського виробництва.

5. Судом також встановлено, що з метою визначення класифікації об`єкта нерухомого майна, позивач звернувся до Державного підприємства "Державний науково - дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві". Експертною установою зроблено висновок АС2 № 2021902 від 06.08.2020 року про те, що об`єкт нерухомого майна належний позивачеві слід віднести до об`єкта нерухомого майна за класифікаційною ознакою державного класифікатора будівель та споруд ДК018:2000.

Згідно додатку до експертного висновку зазначений об`єкт нерухомості "Корівник №1", "Корівник № 2", код ДКБС 1271.1 функціональним призначенням яких є "для утримання великої рогатої худоби".

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі -ПК України).

Пунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою ж оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до абз. «ж» зазначеної правової норми, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

2. Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначив, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).

Пільга, встановлена абз. «ж» пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

3.Так, оцінюючи спірне податкове повідомлення - рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «ж» пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

4. Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000 клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси, тощо.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, зокрема відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що позивач є власником нежитлових будівель, а саме: комплексу будівель сільськогосподарського призначення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, суд погоджується з доводами позивача, про те, що належні останньому будівлі відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Разом з тим, загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу - Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно ).

Разом з тим, визначення поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства» на період 2001 - 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більше того, законодавець з метою визначення осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вжив також поняття виробники сільськогосподарської продукції.

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.

5. Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, в матеріалах справи відсутня будь - яка наявна інформація, що підтверджує факт здійснення сільськогосподарської діяльності та використання у такій діяльності комплексу належних позивачеві нежитлових будівель та споруд, що в свою чергу свідчить про те, що останній безпосередньо не займається сільськогосподарською діяльністю, тобто, не зайнятий у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, не зважаючи на те, що останній тільки документально обрав такий вид діяльності як не основний.

В свою чергу, аргументи на які посилається позивач стосовно зберігання і фасування картоплі не підтверджуються жодним доказом. Відповідно до податкової звітності позивача, останній не отримував дохід від здійснення сільськогосподарської діяльності, тим паче від вирощування тварин (ВРХ) в належних йому корівниках.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які в підтверджували те, що позивач здійснює виробництво (вирощення) сільськогосподарської продукції, та в подальшому її реалізовує, чи/або приймає участь в сільськогосподарській виробничій діяльності, а тому суд дійшов висновку, що до позивача не застосовна пільга, яка притаманна сільськогосподарському товаровиробнику.

Відтак, позивачем належним чином не доведено використання зазначеного майна у власній господарській діяльності, як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому відсутні підстави для застосування положень абзацу ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

6. Слід також зазначити і те, що позивачем не надано належних, допустимими та достатніх доказів, які б підтверджували, те що останній має у власності або ж у користуванні сільськогосподарські угіддя, які б підтверджували аргументи стосовно вирощування та продажу картоплі.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем також не підтверджено того, що спірні будівлі, які йому належать на праві власності, використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, зокрема, інформацією від органів місцевого самоврядування (сільських селищних рад тощо) на території якого розміщені вказані будівлі.

7. Окрім іншого, оцінюючи спірні правовідносини судом також враховується і те, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.07.2017 року в справі № 824/263/17-а, яке набрало законної сили після перегляду апеляційною інстанцією, відмовлено позивачеві в задоволенні позовних вимог, щодо оскарження податкового повідомлення рішення, яким позивачеві нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, та є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими словами, з приводу нарахованого податку на нерухоме майно, судом вже надавалась оцінка спірним правовідносинам, але за інший період.

8. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного податкового рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятих рішень, за наявності факту встановлених порушень податкового законодавства.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.В. Боднарюк