Справа № 420/2314/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2314/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області (вул.Соборна,74, м.Подільськ, Одеська область, 66300), за участю третьої особи Дільничного офіцера поліції Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Волкуновича Євгена Івановича (вул.Соборна,74, м.Подільськ, Одеська область, 66300) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області за участю третьої особи Дільничного офіцера поліції Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Волкуновича Євгена Івановича за результатом якого позивач просить:

визнати незаконною бездіяльність Дільничного офіцера поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області Волкуновича Є.І., щодо попередження та розкриття правопорушень, неналежного розгляду звернення гр. ОСОБА_1 , невжиття належних заходів передбачених наказами та вказівками Національної поліції України, неналежне виконання обов`язків Дільничного офіцера поліції;

визнати бездіяльність Дільничного офіцера поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області Волкуновича Є.І. у не складанні адміністративного протоколу по заяві ОСОБА_1 від 28.11.2022 року;

зобов`язати Дільничного офіцера поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області Волкуновича Є.І. повторно належно розглянути звернення від 28.11.2022 року;

зобов`язати Дільничного офіцера поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області Волкуновича Є.І. вчинити процесуальну дію, а саме скласти адміністративний протокол, щодо порушення шуму 27.11.2022 року відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_1 ;

стягнути з відповідача завдану мені матеріальну та моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.11.2022 року вона звернулась до Дільничного офіцера поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області Волкуновича Є.І. щодо адміністративного правопорушення, яке було вчинено невідомими їй особами. Наступного дня вона письмово звернулась до дільничного офіцера поліції Волкуновича Є.І., з заявою щодо притягнення правопорушників до адміністративної відповідальності, а саме вчинення процесуальної дії складання адміністративного протоколу та направлення його на розгляд до адміністративної комісії. Позивач зазначає, що в задоволені вказаної заяви було відмовлено, відповіді вона не отримала, належне розслідування правопорушення не було проведено, адміністративний протокол не було складено. Позивач вважає, що вказана бездіяльність Відповідача, щодо бездіяльності по попередженню та викриттю адміністративних правопорушень, не складення на правопорушників протоколу, порушення присяги поліцейського є протиправною та незаконною, та позбавляє її захисту від шкідливого шуму, протиправних дій та стягнення матеріальної та моральної шкоди з правопорушників.

Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Дільничний офіцер поліції Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Волкунович Євген Іванович надав до суду пояснення в яких спростовує факт звернення позивача до нього з будь-яким заявами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Позивач зазначає, що 28.11.2022 року вона звернулась до Дільничного офіцера поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області Волкуновича Є.І. щодо адміністративного правопорушення, яке було вчинено невідомими їй особами.

28.11.2022р. Позивач письмово звернулась до дільничного офіцера поліції Волкуновича Є.І., з заявою на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено,-

«Під час військового стану, який досі триває, по АДРЕСА_2 ведеться незаконне будівництво на яке поліція не звертає ніякої уваги.

Вчергове 27.11.2022 року двоє будівельників у вихідний день проводили будівельні роботи, кріпили утеплювач на стіну, при цьому грюкали молотками, працювали електроінструментом, створювали шум.

На попередні мої заяви, жодних заходів дільничний офіцер поліції не вжив. Жодного разу поліцейський на місці події не був та протоколи за порушення тиші не складав

Прошу, скласти адміністративний протокол.

А також вжити заходів до дільничного поліцейського. Копію відповіді для можливого оскарження надіслати мені на електрону пошту.».

Позивач зазначає, що в задоволені вказаної заяви було відмовлено, відповіді вона не отримала, належне розслідування правопорушення не було проведено, адміністративний протокол не було складено. Позивач вважає, що вказана бездіяльність Відповідача, щодо бездіяльності по попередженню та викриттю адміністративних правопорушень, не складення на правопорушників протоколу, порушення присяги поліцейського є протиправною та незаконною, та позбавляє її захисту від шкідливого шуму, протиправних дій та стягнення матеріальної та моральної шкоди з правопорушників, що і стало підставою звернення до суду.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Законів України «Про звернення громадян» та «Про національну поліцію» в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин (13.12.2019р.).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» (далі за текстом Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.3 ст.3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Частиною 6 ст.5 Закону № 393/96-ВР встановлено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Відповідно до частин 1, 3 ст.15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до абзаців 1, 2, 7 ч.1 ст.19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Частиною 1 ст.20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про національну поліцію» (далі за текстом Закон № 580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно ч.1 ст.7 Закону № 580-VIII під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Пунктами 1-3, 5, 8 частини 1 ст.23 Закону № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення за ст.184-1, ст.186 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Таким чином, виходячи з приписів наведених вище правових норм, відповідач, отримавши звернення позивача від 28.11.2022р., був зобов`язаний у встановлений частиною 1 ст.20 Закону № 393/96-ВР строк розглянути заяву позивача та надати на неї відповідь. За наявності складу адміністративного правопорушення в діях осіб, на яких вказано заявником, відповідач, виконуючи завдання поліції з надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, зобов`язаний був здійснити своєчасне реагування на заяву про адміністративні правопорушення та здійснити провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Однак, відповідач вказаних вимог законодавства не виконав, заяву позивача від 28.11.2022р. не розглянув, перевірку викладених у заяві обставин не здійснив та відповіді позивачу не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області щодо ненадання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а тому дана вимога підлягає задоволенню. Також з метою повного відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 28.11.2022р. і надати на неї обґрунтовану відповідь.

Щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди суд вказує наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, позивач стверджуючи про те, що відповідачем завдано йому моральну шкоду, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи, як і не доведені самі негативні зміни у житті.

За сукупністю наведених обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача відсутні, тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене задоволенню підлягають позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області (вул.Соборна,74, м.Подільськ, Одеська область, 66300), за участю третьої особи Дільничного офіцера поліції Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Волкуновича Євгена Івановича (вул.Соборна,74, м.Подільськ, Одеська область, 66300) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області щодо ненадання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини.

Зобов`язати Подільське районне управління поліції ГУНП в Одеській області (вул.Соборна,74, м.Подільськ, Одеська область, 66300, ) розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.11.2022 року і надати на неї обґрунтовану відповідь.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко