Справа № 140/712/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/712/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У зі сплати єдиного внеску на суму 29293,44 грн; зобов`язання виключити з інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 відомості щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.02.2018 по 20.01.2020.

В обґрунтування позову зазначив, що в грудні 2022 року у застосунку «Дія» отримав повідомлення про те, що Першим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №70228251 від 04.11.2022 про стягнення з нього заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293,44 грн на підставі винесеної ГУ ДПС у Волинській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У.

Вважає оскаржувану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у нього, як у фізичної особи-підприємця, відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску.

Позивач вказує, що з 18.09.2006 перебував на обліку в ГУ ДПС у Волинській області як фізична-особа підприємець, а 12.02.2022 подав заяву до відповідача про припинення підприємницької діяльності.

Згідно даних, що містяться у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України) до вересня 2016 року він працював у КП «Луцьке підприємство електротранспорту». В подальшому, 09.11.2016 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України, терміном дії на три роки. З 02.03.2020 перебував на обліку у Волинському обласному центрі зайнятості як безробітний.

Таким чином, відповідачем протиправно нараховано недоїмку зі сплати ЄСВ за період, коли позивач був офіційно працевлаштований та перебував у трудових відносинах з юридичними особами. У період 2016-2019 позивач був застрахованою особою, отримував заробітну плату, а єдиний внесок за нього у період, за який винесена спірна вимога (у розмірі не менше мінімального внеску) сплачував роботодавець як страхувальник, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, що виключає обов`язок зі сплати такого внеску позивачем як фізичною особою-підприємцем з урахуванням того, що підприємницьку діяльність він не здійснював, а відтак доходів від неї не отримував. Вказані періоди включені до страхового стажу останнього.

З наведених підстав позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у відзиві на позов від 07.02.2023 просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказав, що з 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким внесені зміни до Закону України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01.01.2017 становить 704,00 грн, з 01.01.2018 819,06 грн, а з 01.01.2019 918,06 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ДПС у Волинській області як фізична особа - підприємець з 18.09.2006 по 12.02.2022, однак свій обов`язок, передбачений статтею 6, пунктом 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо сплати єдиного внеску не виконував.

Станом на 09.12.2022 згідно даних ІКС «Податковий блок» по ОСОБА_1 обліковується заборгованість з єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 7104000 - єдиний соціальний внесок для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 29293,44 грн.

ГУ ДПС у Волинській області на підставі ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних автоматизованої інформаційної системи Податковий блок було сформовано та надіслано ОСОБА_1 наступні податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки): від 13.08.2019 за №Ф-10208-55 на суму 23785,08 грн; від 12.11.2019 за №Ф-10208-55 на суму 26539,26 грн; від 13.02.2020 за №Ф-10208-55 на суму 29293,44 грн, які повернулись на адресу ГУ ДПС у Волинській області.

Представник відповідача зазначає, що відомостями про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України за контрактом ДПС у Волинській області не володіла до отримання копії контракту з ухвалою суду. Водночас позивачем не було надано до податкових органів жодних доказів щодо сплати ЄСВ ні ним самим ні роботодавцем.

Вважає, що відповідач, сформувавши оскаржувану вимогу від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У на суму 29293,44 грн про сплату боргу (недоїмки), діяв виключно в межах повноважень та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства.

Зазначає, що зняття з обліку платників єдиного внеску, здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розділу V Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, згідно з якими фізичні особи-підприємці та які провадять незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку, як платники єдиного внеску за заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 18.09.2006 по 12.02.2022 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно наданих до матеріалів справи облікових даних автоматизованої інформаційної системи податкового органу Податковий блок, станом на 27.10.2022 заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску (код класифікації доходів бюджету 7104000) становила 29293,44 грн, яка виникла внаслідок щоквартальних нарахувань за 2017-2019 роки, а саме:

09.02.2018 за 2017 рік в сумі 8448,00 грн;

19.04.2018 за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.07.2018 за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

21.01.2019 за ІV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.04.2019 за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

19.07.2019 за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

21.10.2019 за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

20.01.2020 за ІV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн,

що підтверджується даними інтегрованої картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 та розрахунком заборгованості (а.с.11,48-52).

ГУ ДПС у Волинській області, зважаючи на наявність реєстраційних даних АІС Податковий блок та даних з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, сформувало та направило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У на суму 29293,44 грн (про заборгованість з ЄСВ станом на 27.10.2022) зі сплати єдиного внеску відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка повернулась на адресу податкового органу з відміткою інші причини, за даною адресою не проживає (а.с.13-15).

В грудні 2022 року позивач у застосунку «Дія» отримав повідомлення про те, що Першим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №70228251 від 04.11.2022 про стягнення з нього заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293,44 грн на підставі винесеної ГУ ДПС у Волинській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У.

На запит представника позивача ОСОБА_2 , ГУ ДПС у Волинській області листом від 13.12.2022 №13695/6/03-20-13-04-06 надіслало позивачу оскаржувану вимогу та інші запитувані документи (а.с.9-10).

Вважаючи вищевказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI). В силу вимог частини першої статті 2 даного Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як визначено частиною першою статті 3 Закону №2464-VI , збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

У розумінні пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI є платниками єдиного внеску.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Законом України від 06.12.2016 №1774-VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено низку змін до Закону №2464-VI, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підриємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

З 01.01.2017 діяло правило, відповідно до якого у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій це положення має таку редакцію: У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначенням, наведеним у пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Із врахуванням зазначеного мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%, де 3200,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року); мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн на місяць (3723,00 грн х 22%, де 3723,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року); мінімальний страховий внесок у 2019 році становив 918,06 грн на місяць (4173,00 грн х 22%, де 4173,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року).

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною другою статті 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом 1 частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до абзацу 7 частини третьої розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Волинській області було нараховано позивачу як фізичній особі-підприємцю єдиний соціальний внесок за 2017 - 2019 роки на загальну суму 29293,44 грн, про що зазначено у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У. З розрахунку, наведеного відповідачем слідує, що за 2017 рік сума боргу становить 8 448,00 грн (704,00 грн х 12 місяців); за 2018 рік 9828,72 грн (819,06 грн х 12 місяців), за 2019 рік 11016,72 грн (918,06 грн х 12 місяців).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є також роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Судом встановлено, що у спірний період 2017-2019 роки позивач був офіційно працевлаштований. Зокрема, 09.11.2016 ОСОБА_1 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України, терміном дії на три роки. З 09.11.2016 по листопад 2019 року (включно) позивач перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_1 . У вказаний період позивач був застрахованою особою, якому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, а єдиний внесок за нього сплачував як страхувальник роботодавець Військова частина НОМЕР_1 (а.с.30-33).

Вказані обставини підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 1998 по 2019 роки (форма ОК-5) (дата формування 30.11.2022), наданих позивачем до матеріалів справи (а.с.25-29).

Зокрема, з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) вбачається, що Військовою частиною НОМЕР_1 за позивача сплачено єдиний соціальний внесок з січня по грудень (включно) 2017 року у повному обсязі (у розмірі не менше мінімального внеску).

У 2018 році роботодавцем за позивача сплачено єдиний соціальний внесок у січні 2018 року, та за травень-грудень 2018 року (у розмірі не менше мінімального внеску). Натомість, за лютий-квітень 2018 року в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) відсутні дані про нарахування позивачу заробітної плати та дані про сплату єдиного соціального внеску як роботодавцем так і самим позивачем.

У 2019 році роботодавцем за позивача сплачено єдиний соціальний внесок за січень-лютий 2019 року, та за червень-листопад 2019 року (у розмірі не менше мінімального внеску). Натомість, за березень-травень 2019 року та грудень 2019 року в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) відсутні дані про нарахування позивачу заробітної плати та дані про сплату єдиного соціального внеску як роботодавцем так і самим позивачем.

Разом з тим, відповідно до пункту 9-2 розділу VIII Закону №2464-VI та пункту 3 розділу V Інструкції №449, під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким внесено зміни в розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI та доповнено пунктом 9-2, передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" для платників єдиного внеску, визначених у статті 4 цього Закону, призваних на військову службу під час мобілізації або залучених до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їхньої військової служби зупиняється застосування норм статті 25 цього Закону.

Крім того, аналогічні норми містяться і в Інструкції №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016 року № 393).

Зокрема, пунктом 7 розділу ІV Інструкції №449 визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

При цьому, Верховним Судом в постанові від 30.10.2018 в справі № 805/930/16-а висловлена правова позиція, що ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.

Згідно з пунктом 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції Указу Президента № 417/2015 від 14.07.2015) перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, наведеними законодавчими нормами передбачено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього. Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_1 з 09.11.2016 по листопад 2019 року (включно) проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України під час особливого періоду (а.с.30-33).

На підставі наведених правових норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що норми пункту 9-2 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які звільняють фізичних-осіб підприємців, призваних в порядку мобілізації, на особливий період від сплати єдиного внеску на весь строк служби, поширюють свою дію і на позивача.

Крім того, відповідно до норм частини 3 статті 39 цього Закону за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Отже, встановлені судом обставини і системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про належність позивача, як фізичної особи-підприємця до категорії осіб, які звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема щодо своєчасного нарахування, обліку та сплати єдиного внеску, на весь строк його військової служби, а відтак спростовує наявність у відповідача підстав для виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд на підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини та встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами дійшов висновку, що оскаржувана вимога ГУ ДПС у Волинській області від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн є необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, а відтак є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання виключити з інтегрованої картки платника податку відомостей щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.02.2018 по 20.01.2020 суд зазначає наступне.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно з пунктом 6 Інструкції №449 про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якщо вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом, то така вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною у день набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому суд зазначає, що результати судового оскарження, зокрема, вимоги щодо єдиного внеску підлягають відображенню в інтегрованій картці платника в силу вимог пункту 4 розділу V Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5.

Таким чином, у разі набрання рішенням суду законної сили, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У зі сплати єдиного внеску буде відкликана в силу вимог законодавства та відповідно до вимог Порядку №5 до інтегрованої картки платника податків в інформаційній системі органів ДПС будуть внесені відповідні зміни щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску, а тому вимоги позивача у цій частині є передчасними та до задоволення не підлягають.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання 16.01.2023 на запит представника позивача ОСОБА_2 листа ГУ ДПС у Волинській області від 13.12.2022 №13695/6/03-20-13-04-06, яким надіслало позивачу оскаржувану вимогу, а до суду з позовом звернувся 18.01.2023, тобто у строк, передбачений КАС України та Законом «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 13.02.2020 №Ф-10208-55-У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 29293,44 грн (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні 44 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Суддя Т.М. Димарчук