Справа № 520/16895/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 р.Справа № 520/16895/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.07.22 по справі № 520/16895/21

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство «Гутянське лісове господарство» (далі по тексту позивач, ДП «Гутянське лісове господарство») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.08.2021 №0/15647/04-04, №0/15671/04-04, №0/15675/04-04, №0/15658/04-04, №0/15684/04-04, №0/15661/04-04, №0/15663/04-04, №0/15648/04-04, №0/15642/04-04, №0/15644/04-04, №0/15700/04-04, №0/15676/04-04, №0/15662/04-04, №0/15657/04-04.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.08.2021 №0/15647/04-04, №0/15671/04-04, №0/15675/04-04, №0/15658/04-04, №0/15684/04-04, №0/15661/04-04, №0/15663/04-04, №0/15648/04-04, №0/15642/04-04, №0/15644/04-04, №0/15700/04-04, №0/15676/04-04, №0/15662/04-04, №0/15657/04-04.

Стягнуто на користь Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у розмірі 22 700,00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач надіслав до суду клопотання, в якому просить замінити позивача по справі з Державного підприємства Гутянське лісове господарство на Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 Наказу Державного агенства лісових ресурсів України припинено Державне підприємство Гутянське лісове господарство, код згідно з , шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України.

Згідно з частиною першою статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, слід замінити позивача у справі, а саме: Державне підприємство Гутянське лісове господарство на Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що уповноваженими особами відповідача проведена камеральна перевірка позивача з питань дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за ІІ, ІІІ квартали 2020 року, з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) за IV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ квартали 2020 року, з земельного податку юридичних осіб за грудень 2019 року та січень 2020 року та рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування за IV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ квартали 2020 року, І квартал 2021 року.

За результатами перевірки складено акт від 14.07.2021 №12148/20-40-04-04-05/0099082, згідно висновків якого допущено наступні порушення:

- пункт 57.1 статті 57 глави 4 Розділу ІІ та пункт 257.5 статті 257 Розділу ХІІ ПК України в частині несвоєчасної сплати податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за ІІ, ІІІ квартали 2020 року;

- пункт 57.1 статті 57 глави 4 Розділу ІІ та пункт 257.5 статті 257 Розділу ХІІ ПК України в частині несвоєчасної сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) за ІV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ квартали 2020 року;

- пункт 57.1 статті 57 глави 4 Розділу ІІ та пункт 287.3 статті 287 Розділу ХІІ ПК України в частині несвоєчасної сплати податкових зобов`язань по земельному податку;

- пункт 57.1 статті 57 глави 4 Розділу ІІ та пункт 257.5 статті 257 Розділу ХІІ ПК України в частині несвоєчасної сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування за ІV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ квартали 2020 року, І квартал 2021 року..

При цьому, у вказаному акті контролюючим органом вчинене платником податків діяння було кваліфіковано у якості правопорушення, відповідальність за яке передбачена положеннями пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 03.08.2021:

- №0/15647/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати земельного податку з юридичних осіб у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 796,82 грн.;

№0/15671/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати земельного податку з юридичних осіб у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання у сумі 1 743,89 грн.,

- №0/15675/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання у сумі 553 140,49 грн.;

- №0/15658/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 559 440,30 грн.;

- №0/15684/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання у сумі 349 856,71 грн.;

- №0/15661/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 110 344,58 грн.;

- №0/15663/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 61,70 грн.;

- №0/15648/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води, водних об`єктів місцевого значення) у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 314,10 грн.;

- №0/15642/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 51,59 грн.;

- №0/15644/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати земельного податку з юридичних осіб у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 8 344,52 грн.;

- №0/15700/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 35 435 грн.;

- №0/15676/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання у сумі 33 790 грн.;

- №0/15662/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 408 317,61 грн.;

- №0/15657/04-04 про застосування штрафу за порушення граничного строку сплати податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання у сумі 1 429 840,25 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з днаим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

Статтею 111 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, передбачено такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Судовим розглядом встановлено, що актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пунктів 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування), по земельному податку юридичних осіб.

Згідно пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначена норма, як передбачено її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Нормами пункту 124.2 та 124.3 статті 124 Податкового кодексу України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, але вчинені умисно.

Положеннями пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України передбачено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 124.3 статті 124 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 №466-IX (далі по тексту - Закон України №466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, за приписами пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів наголошує, що Податковий кодекс України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 Податкового кодексу України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчинені податкового правопорушення.

Тому, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно пункту 109.3 статті 109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу.

В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується х висновком суду першої інстанції про те, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктом 124.2 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Судовим розглядом встановлено, що акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.2 статті 124 Податкового кодексу України.

Також, суд не вбачає можливим встановлення у межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків. Адже згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що допущена контролюючим органом у даному випадку неповнота дослідження обставин фактичної дійсності зумовила дефект у реалізації владної функції контролю за дотриманням податкової дисципліни, який не може бути усунутий адміністративним судом з огляду на положення статтей 6, 8, 19, 124 Конституції України, частини першої та другої статті 2, абзацу 2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (що зумовлює неможливість підміни судом у ході відправлення правосуддя досягнутих органом публічної адміністрації процедурних результатів функції контролю) та на неприпустимість зміни судом юридичних та фактичних мотивів вчинення управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації за рахунок іншої кваліфікації/перекваліфікації як складу податкового правопорушення, так і обставин скоєння протиправного діяння. Вказана обставина є окремою, самостійною і цілком достатньою підставою для визнання протиправними оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем у висновку акту перевірки зазначено, що відповідальність платника передбачена пунктом 124.2 статті 124 Податкового кодексу України у розмірі 25%, тоді як штраф за податковими повідомленнями-рішеннями від 03.08.2021 №0/15671/04-04, №0/15675/04-04, №0/15684/04-04, №0/15676/04-04, №0/15657/04-04 застосовано на підставі пункту 124.3 статті 124 Податкового кодексу України у розмірі 50%, що не узгоджується з висновком акту перевірки.

Крім того, опис порушення по несвоєчасній сплаті податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води, водних об`єктів місцевого значення), що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 03.08.2021 №0/15648/04-04 про застосування штрафу у розмірі 25% від суми грошового зобов`язання у сумі 314,10 грн., відсутній як в описовій частині, так і у висновку акту перевірки, що є підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Так, судова колегія зауважує, що застосування пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 16.01.2020 №466-ІХ до тих податкових правопорушень, котрі були скоєні до 01.01.2021, прямо суперечить статті 58 Конституції України, адже одночасно і запроваджує і новий склад протиправного діяння, і запроваджує посилену міру юридичної відповідальності.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача, та в свою чергу задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі № 520/16895/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 по справі № 520/16895/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 10.04.2023 року