Справа № 460/4295/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2023 року м. Рівне №460/4295/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні з 05.06.2021 пенсії за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача призначити з 05.06.2021 пенсію за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що має статус особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4) та постійно проживає в м.Сарни Рівненської області. З досягненням пенсійного віку звернувся до відповідача за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак листом відповідач відмовив у такому призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 23 роки та підтвердження факту постійного проживання чи роботи не менше чотирьох років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Вважає відмову відповідача протиправною, оскільки факт проживання та роботи в зоні радіологічного забруднення підтверджується належними документами. Вказує, що станом на 01.01.1993 прожив у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 4 категорії. Зауважує, що посилання відповідача на те, що станом на 01.01.1993 підтверджено лише факт реєстрації, а не проживання є безпідставними, оскільки, у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання. Також, вказує, що незарахування до страхового стажу періодів одержання допомоги по безробіттю з 20.10.2000 по 26.01.2001 та з 14.03.2003 по 07.03.2004 є протиправними. Таким чином, позивач вважає, що має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зауважує, що шестимісячний строк звернення до суду не повинен застосовуватись у спорах щодо призначення пенсії за віком. За наведеного, просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 21.02.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.03.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказано, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зауважено, що 06.10.2021 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії згідно норм Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 02.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області підготовлено відповідь із роз`ясненням норм чинного законодавства щодо Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а заяву позивача розглянуто відповідно до Закону України Про звернення громадян, відтак жодного рішення щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 не приймалося. Крім цього, вказує, що згідно з довідкою відділу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 17.09.2020 № 257, з 09.03.1988 по 18.05.1993, з 18.05.1993 по 11.10.1996 та з 11.10.1996 по даний час ОСОБА_1 зареєстрований у м. Сарни (зона посиленого радіологічного контролю). Довідки про період (періоди) проживання на територіях радіоактивного забруднення до 01.01.1993, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), до звернення позивачем не долучена. Тобто, станом на 01.01.1993 період реєстрації (а не проживання) у м. Сарни становив 4 роки 9 місяців 22 дні. Зауважено, що відомості про те, що організації, в яких позивач працював, знаходились на територіях, які зазнали радіоактивного забруднення, позивач не надав. Враховуючи викладене та те, що проживання та робота позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 більше 4 років, що надавало б право на зменшення пенсійного віку, матеріалами справи не підтверджено, відтак, на даний час підстави для застосування до позивача положень п.5 ч.2 ст.55 Закону №796-XII в Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутні. Також зауважено, що даний позов підглядає розгляду з урахуванням строків визначених ст. 123 КАС України. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

27.03.2023 відповідачем долучено додаткові докази на підтвердження обставин викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Пляшева Радивилівського району Рівненської області, є громадянином потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 03.03.1993 Рівненською обласною Радою (категорія 4). (а.с.9, 19)

В паспорті громадянина України НОМЕР_2 містяться відмітки про те, що ОСОБА_1 18.05.1993 прописаний в АДРЕСА_1 . (а.с.13)

Згідно довідки відділу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 17.09.2021 №257, ОСОБА_1 з 09.03.1988 по 18.05.1993, з 18.05.1993 по 11.10.1996 та з 11.10.1996 по даний час зареєстрований у м. Сарни (зона посиленого радіологічного контролю). Підстава видачі: картка реєстрації форми А, будинкові книги. Також, відповідно до витяг з реєстру Сарненської територіальної громади, з 11.10.1996 позивач проживає в м.Сарни. (а.с.27, 47)

Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 позивач проходив строкову військову службу в лавах радянської армії в період з 31.10.1984 по 13.11.1986. Також, згідно з записами долученої копії диплома НОМЕР_4 , позивач навчався у Дубнівському культурно-освітньому училищі з 01.09.1983 по 30.12.1987.

За даними трудової книжки серії НОМЕР_5 (а.с.20-26а, 44-46), ОСОБА_1 :

з 01.02.1988 по 15.09.1990 працював керівником гуртків духового оркестру в Сарненському будинку піонерів та школярів;

з 01.10.1990 по 01.10.1992 працював артистом оркестру (з 17.04.1992 на іншій посаді) в Рівненському обласному об`єднанні музичних ансамблів;

з 20.10.2000 по 16.01.2001 отримував допомогу по безробіттю в Сарненському РЦЗ (записи 6-7, накази від 20.10.2000 №201 та від 25.05.2001 №106);

з 29.01.2003 по 05.03.2003 працював продавцем (підприємець ОСОБА_2 );

з 14.03.2003 по 07.03.2004 отримував допомогу по безробіттю в Сарненському РЦЗ (записи 9-10, накази від 19.03.2003 №85 та від 07.03.2004 №307);

з 01.05.2011 призначено керівником ПП «Орнамент»; відомості щодо припинення трудової діяльності з даним підприємством у матеріалах справи відсутні.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з 13.01.2005 по 15.08.2014 та з 23.01.2015 (інформація щодо припинення ФОП відсутня).

06.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі доданих документів в кількості 33 аркуша. (а.с.38)

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.11.2021 №10543-10384/Б-02/8-1700/21 заяву позивача від 06.10.2021 розглянуто відповідно до Закону України Про звернення громадян. У вказаному листі, пенсійним органом зазначено, що враховуючи матеріали звернення та дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку, станом на дату звернення страховий стаж позивача орієнтовно становить 20 років 3 місяці 13 днів (враховано по 31.12.2020), в тому числі: період проходження військової служби з 31.10.1984 по 13.11.1986; період роботи на підставі трудового договору № 903 (записи № 4-5 трудової книжки НОМЕР_5 ) з 01.02.2003 по 28.02.2003 - за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зауважено, що до страхового стажу не зараховано періоди одержання допомоги по безробіттю з 20.10.2000 по 26.01.2001 та з 14.03.2003 по 07.03.2004, оскільки записи № 6-7, трудової книжки НОМЕР_5 , копія якої долучена до звернення, нечитабельні та відсутня печатка після запису № 10, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Крім того, згідно з записами долученої копії диплома НОМЕР_4 , позивач навчався у Дубнівському культурно-освітньому училищі з 01.09.1983 по 30.12.1987. Водночас, згідно з копією військової квитка (серія НОМЕР_3 ), у період з 31.10.1984 по 13.11.1986 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу. Отже, враховуючи подані документи, підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутні, оскільки не виконується вимога щодо наявності необхідної тривалості страхового стажу - 23 роки (28 років - необхідний страховий стаж для призначення пенсій у 2021 році відповідно до вищевказаної статті 26 Закону - (мінус) 5 років - зменшення загального пенсійного віку та відповідного страхового стажу). Також, згідно з довідкою відділу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 17.09.2021 № 257, з 09.03.1988 по 18.05.1993, з 18.05.1993 по 11.10.1996 та з 11.10.1996 по даний час позивач зареєстрований у м. Сарни (зона посиленого радіологічного контролю). Довідки про період (періоди) проживання на територіях радіоактивного забруднення до 01.01.1993, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), до звернення не долучено. Тобто, станом на 01.01.1993 період реєстрації (а не проживання) у м. Сарни становив 4 роки 9 місяців 22 дні. Зауважено, що відомості про те, що організації, в яких позивач працював, знаходились на територіях, які зазнали радіоактивного забруднення, не надано. Отже, право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 набуде за умови документального підтвердження факту постійної роботи/постійного проживання на території посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років та за наявності необхідного страхового стажу 23 роки. Зазначено, що у разі надання документів про інші періоди стажу та документів, які підтверджують факт постійної роботи або проживання на території посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 тривалість страхового стажу та відповідно, право на призначення пенсії за віком буде переглянуто. (а.с.50, 51)

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.03.2003 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень цього Закону передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту другого частини першої статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, з приміткою, що початкова величина - 3 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (тобто з 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Абзацом шостим пункту другого частини першої статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаних абзаців пункту другого статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення, тобто у III зоні, протягом трьох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року, або у зоні посиленого радіологічного контролю, тобто у IV зоні, протягом чотирьох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року. При цьому, особам, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки, а особам, які додатково проживали в зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту пункту другого статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Такий правовий висновок міститися у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №556/1172/17.

Судом встановлено, що на момент аварії, згідно з копією військової квитка серії НОМЕР_3 позивач проходив строкову військову службу в лавах радянської армії (період строкової служби: з 31.10.1984 по 13.11.1986). Також, згідно з записами долученої копії диплома НОМЕР_4 , позивач навчався у Дубнівському культурно-освітньому училищі з 01.09.1983 по 30.12.1987. Матеріали справи не містять доказів того, що у вказані періоди позивач перебував у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою, тобто на території посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до цього, початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки), передбачена правилами з приміткою до пункту другого частини першої статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991, до позивача не застосовується.

Згідно паспортних даних громадянина України СР089144 та довідки відділу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 17.09.2021 №257, ОСОБА_1 з 09.03.1988 по 18.05.1993, з 18.05.1993 по 11.10.1996 та з 11.10.1996 по даний час зареєстрований у м. Сарни Рівненської області, підставою видачі вказаної довідки зазначено: «картка реєстрації форми А, будинкові книги».

Відповідно до додатку №1 Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення постанови Кабінету Міністрів УРСР №106а від 23.07.1991 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" (зі змінами), м. Сарни Рівненської області до 01.01.2015, відносилось до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).

Відповідачем не заперечується, що станом на 01.01.1993 період реєстрації позивача (а не проживання) у м. Сарни становив 4 роки 9 місяців 22 дні.

З приводу покликань відповідача на те, що період реєстрації, а не проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю становив 4 роки 9 місяців 22 дні, суд зазначає наступне.

У період з 26.04.1986 по 01.01.1993, що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974, постановою Ради Міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974 «Про деякі правила прописки громадян», Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 66-дск від 03.02.1992.

Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

Згідно з п.22 розділу ІІІ Положення про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Крім того, у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв. постановою Державного комітету статистики СРСР № 5-24/26 від 12.05.1985.

За загальним правилом погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.

Таким чином, зазначені у довідці відділу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 17.09.2021 №257 періоди реєстрації ОСОБА_1 м.Сарни Рівненської області є періодами його проживання у вказаному населеному пункті, що з 09.03.1988 та станом на 01.01.1993 сукупно становить 4 роки 9 місяців 22 дні.

При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 , позивач є громадянином потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням, виданим 03.03.1993 Рівненською обласною Радою.

Судом встановлено, що таке посвідчення позивачу видане уповноваженим на те державним органом, який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів. Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, документально підтверджено, що позивач з 09.03.1988 по 31.12.1992 прожив у зоні посиленого радіологічного контролю більше чотирьох років, а відтак набув право на зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 роки проживання та/або роботи. Але разом з тим, позивач не набув права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки, позаяк постійно не проживав у цій зоні з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року.

Суд зазначає, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 №9-1) (далі - Порядок №22-1).

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку звернувся 06.10.2021 і на підтвердження проживання у зоні посиленого радіологічного контролю надав довідку довідки відділу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 17.09.2021 №257, якою підтверджено період його проживання (реєстрації) в 4 зоні з 09.03.1988 по 01.01.2015, що становить 26 років 9 місяців 24 днів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю достатню кількість років, необхідну для зниження пенсійного віку. Тому, пенсійний вік позивача може бути знижений на 5 років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Одночасно суд зауважує, що ще однією обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 вказаного Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

На момент звернення ОСОБА_1 виповнилося 55 років 4 місяці 03 дні. В листі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.11.2021 №10543-10384/Б-02/8-1700/21 вказано, що страховий стаж позивача орієнтовно становить 20 років 3 місяці 13 днів (враховано по 31.12.2020), в тому числі: період проходження військової служби з 31.10.1984 по 13.11.1986; період роботи на підставі трудового договору № 903 (записи № 4-5 трудової книжки НОМЕР_5 ) з 01.02.2003 по 28.02.2003. Отже, вказані періоди не є спірними.

Проте, відповідачем зауважено, що до страхового стажу не зараховано періоди одержання допомоги по безробіттю з 20.10.2000 по 26.01.2001 (2 місяці 28 днів по 16.01.2001) та з 14.03.2003 по 07.03.2004 (11 місяців 23 дні). При цьому, судом встановлено, що позивач отримував допомогу по безробіттю з 20.10.2000 по 16.01.2001. Отже, зазначені спірні періоди сукупно становлять 1 рік 2 місяці 20 днів. Вказані періоди не зараховано, оскільки записи № 6-7, трудової книжки НОМЕР_5 , копія якої долучена до звернення, нечитабельні та відсутня печатка після запису № 10, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

За приписами статті 62 Закону №1788-XII та частини першою статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_5 позивачу виплачувалась допомога по безробіттю ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема з 20.10.2000 по 16.01.2001 (записи №6-7 накази від 20.10.2000 №201 та від 25.05.2001 №106) та 14.03.2003 по 07.03.2003 (записи №9-10 накази від 19.03.2003 №85 та від 07.03.2004 №307) (а.с.23, 26а, 44 зворот, 46).

Судом встановлено, що відповідачем при обчисленні страхового стажу позивача не було враховано вказані періоди у зв`язку з тим, що записи №6-7, трудової книжки, копія якої долучена до звернення, нечитабельні та відсутня печатка після запису №10.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зауважує, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів до загального стажу.

З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії, управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Подібні висновки висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 (справа №275/615/17), від 28.02.2018 (справі №677/277/17), від 06.02.2018 (справі №677/277/17).

Відтак, суд зауважує, що посилання відповідача на те, що нечитабельні записи №6-7 трудової книжки позивача, копія якої долучені до звернення, є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного стажу з 20.10.2000 по 16.01.2001, оскільки спростовуються долученими відповідачем копіями, які наявні в матеріалах справи, з яких чітко вбачається вся необхідна інформація про одержання позивачем допомоги по безробіттю за вказаний період. Також, недостатніми для відмови у зарахуванні спірного стажу з 14.03.2003 по 03.07.2004, є покликання відповідача на те, що відсутня печатка після запису №10, оскільки трудова книжка ОСОБА_1 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про одержання допомоги по безробіттю за вказаний період, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про початок та припинення виплати допомоги по безробіттю.

Згідно п.12 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III, в редакції, чинній станом на 22.07.2005), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до 01.01.2010 період одержання допомоги по безробіттю підтверджується на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01.01.2010 - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

За наведеного, період перебування позивача на обліку в Сарненському районному центрі зайнятості (виплата допомоги по безробіттю) у період з 20.10.2000 по 16.01.2001 та з 14.03.2003 по 07.03.2003, що сукупно становить 1 рік 2 місяці 20 днів, підлягає зарахуванню до його загального страхового стажу.

Як вже зазначалося судом, в силу вимог абзацу першого частини першої статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В свою чергу, статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах, необхідний страховий стаж становив 28 років.

Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, виходить, що необхідною умовою призначення у 2021 році ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку було досягнення ним віку 55 років та наявність страхового стажу на рівні 23 років (28 - 5 = 23).

Як встановлено судом, відповідачем визнається 20 років 3 місяці 13 днів страхового стажу позивача. Також, судом встановлено, що зарахуванню підлягають спірні періоди одержання допомоги по безробіттю з 20.10.2000 по 16.01.2001 та з 14.03.2003 по 07.03.2004, що сукупно становить 1 рік 2 місяці 20 днів. Отже, сукупно орієнтовний стаж позивача становить - 21 рік 6 місяців 02 дні.

Суд зазначає, що оскільки, умова щодо наявності страхового стажу на рівні 23 років не виконується, тому 02.11.2021 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що жодних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах у 2021 році в органу ПФУ немає.

При цьому, суд зауважує, що з листа відповідача вбачається, що стаж визначено орієнтовно та не вбачається, які саме періоди зараховані як 20 років 3 місяці 13 днів, оскільки вказані у листі як зараховані періоди, а саме проходження військової служби з 31.10.1984 по 13.11.1986 (2 роки 14 днів) та період роботи на підставі трудового договору № 903 записи № 4-5 трудової книжки НОМЕР_5 з 01.02.2003 по 28.02.2003 (1 місяць), становлять лише 2 роки 1 місяць 14 днів. Тому, у суду немає можливості перевірити/встановити, які ще періоди страхового стажу позивача зараховані, а які ні.

Як встановлено судом, на момент звернення для призначення пенсії у 2021 році, ОСОБА_1 виповнилося 55 років. Для призначення пенсії на пільгових умовах позивачу необхідно було мати 23 роки стахового стажу. Проте, як підтверджується матеріалами справи, страховий стаж ОСОБА_1 орієнтовно складав 21 рік 6 місяців 02 дні. Отже, для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах страхового стажу формально не вистачало.

Разом з тим, без конкретного визначення відповідачем страхового стажу позивача та без прийняття рішення пенсійним органом щодо призначення/відмови у призначенні позивачу пенсії за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд не може вирішити відповідний правовий спір, як і не може перебирати на себе відповідну функцію пенсійного органу.

Щодо покликання відповідача у відзиві на адміністративний позов про пропущення позивачем строку звернення до суду, то суд вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 123 КАС України, визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

При цьому, суд зауважує, що Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Суд звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За наведеного, суд зазначає, що в даному випадку адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, позаяк вимоги пов`язані з призначенням пенсії. Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати право позивача у спірних правовідносинах.

Беручи до уваги викладене, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд вважає необгрунтованими.

При цьому, суд зауважує, що аналіз листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.11.2021 №10543-10384/Б-02/8-1700/21, вказує, що такий не є рішенням про відмову в призначення пенсії на пільгових умовах та свідчить про розгляд заяви позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Порядок подання та перелік документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, незалежно від наявності права особи на перерахунок пенсії, законодавством передбачена обов`язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом. Отже, з наведеного слідує, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідачем не було прийнято відповідного рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що зі змісту листа пенсійного органу від 02.11.2021 №10543-10384/Б-02/8-1700/21 стає очевидним, що відповідач не вбачає підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, тобто, фактично відмовив у такому призначенні.

У постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №500/1879/20 містяться правові висновки щодо форми та змісту заяви, з якою особа звертається до Пенсійного органу з метою призначення пенсії та вказано про захист порушеного права шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства з урахуванням висновків суду.

В постанові від 22.05.2022 у справі №520/4803/19 Касаційний адміністративний суд Верховного Суду звернув увагу на те, що визначена Порядком №3-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Верховний Суд наголосив, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. Натомість, посилаючись на недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, суди попередніх інстанцій припустилися формалізму, наслідком якого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена також у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №537/3480/17 та від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 26.02.2020 у справі №541/543/17-а.

Зміст частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави стверджувати, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, відмова у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством. Оскільки процес надання позивачу відмови у призначенні пенсії без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути тривалим, тому в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме вирішення судом питання про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ України в Рівненській області у невирішенні питання призначення пенсії на пільгових умовах, та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, суд враховує дискреційні повноваження відповідача і не перебурає на себе його функцію.

За наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди одержання допомоги по безробіттю з 20.10.2000 по 16.01.2001, з 14.03.2003 по 03.07.2004, а також розглянути заяву позивача від 06.10.2021, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у невирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у формі, передбаченій чинним законодавством.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди одержання ним допомоги по безробіттю з 20.10.2000 по 16.01.2001, з 14.03.2003 по 03.07.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з прийняттям відповідного рішення та з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати по сплаті судового збору у сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 квітня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко