Справа № 480/601/23
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2023 року Справа № 480/601/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/601/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа - ВАТ Акціонерна компанія «Свема» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, і просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період з 01.09.1986 по 26.06.1989 навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, а також періоди її роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05.10.1990 на посаді апаратника перегонки цеху рекуперації та ректифікації розчинників (хімічне виробництво), з 05.10.1990 р. по 22.12.1992 р. на посаді апаратник синтезу відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво (виробництво кініфотоплівки)), з 04.06.1993 по 01.01.1997 та з 01.01.1997 по 11.10.1999 на посаді апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці поливу магнітних стрічок відділення виготовлення лаку і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок, апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці виготовлення лаків і емалей на полімеризаційних смолах і поливу магнітних стрічок відділення полімерних матеріалів виробництва магнітних стрічок (хімічне виробництво), з 11.10.1999 по 12.11.2002 на посаді апаратник регенерації відділення регенерації відходів фототехнічних виробів цеху по виробництву азотокислотного срібла (хімічне виробництво);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2022 з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та у відповідності п. б ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-УІІІ, а також із урахуванням пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, 01.09.1986 по 26.06.1989, а також періодів роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05,10.1990, 3 05.10.1990 по 22.12.1992, з 04.06.1993 по 01.01.1997, з 01.01.1997 по 11.10.1999, з 11.10.1999 по 12.11.2002, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із не досягненням пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - 55 років та відсутності пільгового стажу роботи за Списком №2. Не зарахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 з 09.11.1987 по 13.02.2001 згідно довідок №3, №4 від 28.03.2022, виданих ВАТ АК Свема відбулось у зв`язку із тим, що довідки не відповідають формі, затвердженій постановою КМУ від 05.07.2006 №920, а саме: на довідках відсутній підпис головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Зазначає, що спірні періоди підтверджені записами трудової книжки, а тому повинні бути враховані в пільговий стаж позивача. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 30.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 15.02.2023 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ВАТ Акціонерна компанія «Свема».
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області проти позову заперечує, у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що до пільгового стажу позивача не зараховані вищезазначені періоди роботи, у зв`язку із відсутністю доказів проведення атестації робочого місця.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 28.12.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії «за віком Список №2».
У вказаному рішенні відповідач зазначив:
"Пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(Список Ка 2) становить 55 років.
Вік заявника 52 роки.
Необхідний страховий стаж - визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2), становить не менше 25 років.
Страховий стаж особи становить 35 років 11 місяців 14 днів
Необхідний пільговий стаж, на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) , становить не менше 10 років.
Пільговий стаж особи становить відсутній.
Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 5 років.
Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Списком 2) працівникам, які мають не менше половини стажу робота з шкідливими і важкими умовами праці - жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку.
До пільгового стажу не зараховано періоди з 28.03.1989 по 05.10.1990, з 05.10.1990 по 22.12.1992, з 04.06.1993 по 01.01.1997, з 01.01.1997 по 11.10.1999, з 11.10.1999 по 12.11.2002, оскільки довідки , уточнюючі пільговий характер роботи, від 15.05.2018 № 113, № 114, № 115, № 116 не відповідають додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової' книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (відсутній підсумок пільгового стажу, в довідці № 113 відсутній код класифікатора посад). Крім того, довідки не підтверджено первинними документами."
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 13 Закону № 1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.
У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що пенсія за віком - це свого роду державний депозит (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
Суд враховує, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на пенсії за віком на пільгових умовах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
9 липня 2003 року було ухвалено Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV).
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.
За конституційним поданням народних депутатів України Закон №213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі N 1-р/2020визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення1-р/2020).

Саме це Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 покладено в основу позовних вимог (далі - Рішення № 1-р/2020).

Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся.

Згідно із частиною першою статті 92 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII Про Конституційний Суд України (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Згідно із статтею 1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справи та вимог статті 151-2 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У першому пункті резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).

У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону Про Конституційний Суд України з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності

У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.

Суд зазначає, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.

Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 Про застосування Конституції України вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття майно в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном. Отже, при з`ясуванні змісту поняття майно недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі Пічкур проти України (заява № 10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних очікувань (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі Суханов та Ільченко проти України ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява № 68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі легітимні очікування та майнові права (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення Брумареску проти Румунії Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява № 28342/95). У пункті 109 справи Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява № 45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

У справі Трегубенко проти України (заява № 61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема інтерес суспільства та умови, передбачені законом. Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар.

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь, в даному випадку, позивача.

У даному випадку є діючими одночасно два закони, котрі відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за списком № 2 стосовно параметру вікового цензу.

Суд зазначає, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Також судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, зазначила наступне:

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Суд не знаходить підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.

При розгляді даної справи, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, про що також зазначено вище.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у зв`язку із досягненням 52 р., звернулася про призначення пенсії за віком за Списком №2.

Натомість в спірному рішення відповідачем зазначено про те, що пільгова пенсія підлягає призначенню відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 144 Закону №1058-ІV, у позивача право на пенсію виникає з 28.11.2030, а тому на даний час відсутнє право на пенсію,

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що у ході розгляду справи відповідач, як суб`єктом владних повноважень не подано доказів відповідності закону (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені відповідачем в основу прийнятого рішення.

Крім того, судом визнаються правомірними вимоги позивача стосовно зобов`язання зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №2 період роботи на заводі ВАТ АК Свема з 01.09.1986 по 26.06.1989 навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, а також періоди її роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05.10.1990 на посаді апаратника перегонки цеху рекуперації та ректифікації розчинників (хімічне виробництво), з 05.10.1990 р. по 22.12.1992 р. на посаді апаратник синтезу відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво (виробництво кініфотоплівки)), з 04.06.1993 по 01.01.1997 та з 01.01.1997 по 11.10.1999 на посаді апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці поливу магнітних стрічок відділення виготовлення лаку і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок, апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці виготовлення лаків і емалей на полімеризаційних смолах і поливу магнітних стрічок відділення полімерних матеріалів виробництва магнітних стрічок (хімічне виробництво), з 11.10.1999 по 12.11.2002 на посаді апаратник регенерації відділення регенерації відходів фототехнічних виробів цеху по виробництву азотокислотного срібла (хімічне виробництво), враховуючи наступне.

Як зазначено відповідачем, спірний період не включено до пільгового стажу у зв`язку з тим, що подана позивачем довідка ВАТ АК Свема не відповідає формі довідки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), а саме відсутній підпис головного бухгалтера та начальника відділу кадрів.

Суд не погоджується із такими висновками відповідача, враховуючи наступне.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Матеріалами справи, зокрема, копією трудової книжки позивача, підтверджується, що позивач з з 01.09.1986 по 26.06.1989 навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, а також періоди її роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05.10.1990 на посаді апаратника перегонки цеху рекуперації та ректифікації розчинників (хімічне виробництво), з 05.10.1990 р. по 22.12.1992 р. на посаді апаратник синтезу відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво (виробництво кініфотоплівки)), з 04.06.1993 по 01.01.1997 та з 01.01.1997 по 11.10.1999 на посаді апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці поливу магнітних стрічок відділення виготовлення лаку і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок, апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці виготовлення лаків і емалей на полімеризаційних смолах і поливу магнітних стрічок відділення полімерних матеріалів виробництва магнітних стрічок (хімічне виробництво), з 11.10.1999 по 12.11.2002 на посаді апаратник регенерації відділення регенерації відходів фототехнічних виробів цеху по виробництву азотокислотного срібла (хімічне виробництво), але зазначені періоди включено лише до загального стажу позивача. Крім того, про роботу позивача на посадах, які передбачені Списокм №2, відображено та зазначено в трудовій книжці позивача.

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 р. №162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинної на час існування спірних правовідносин та, яка втратила чинність на підставі на підставі Постанови КМ №36 (36-2003-п ) від 16.01.2003, яка у свою чергу втратила чинність на підставі на підставі Постанови КМ N 461 від 24.06.2016), затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому передбачені працівники, які працювали на посадах: апаратник синтезу, апаратник-поливник магнітних стрічок, апаратник регенерації. Отже посади позивача передбачені Списком №2.

Діючим законодавством передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто довідка передбачена в разі відсутності у особи належним чином оформленої трудової книжки, але в даному випадку, трудова книжка відповідачу надана, зауваження щодо її оформлення у відповідача відсутні, періоди роботи зараховано відповідачем до загального стажу.

У даному випадку, довідки було підписано ОСОБА_2 , як виконавчим директором ВАТ «АК «Свема», ОСОБА_3 як головним бухгалтером та ОСОБА_4 , як начальником відділу кадрів, які несуть повну відповідальність за дані, які зазначені у відповідній довідці, стосовно роботи позивача.

Надана довідка, яка підписана керівником ВАТ «АК «Свема» по формі та змісту містить всю інформацію про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію та посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка позивачу.

При цьому відповідач не позбавлений права здійснити перевірку підприємства самостійно в разі виникнення будь-яких сумнівів у наданих документах позивача.

Крім того, слід зазначити, що в будь-якому випадку, період роботи позивача відповідач зобов`язаний враховувати відповідно до записів в трудовій книжці, а не відмовляти у призначенні пенсії позивачу.

Таким чином, відповідач повинен зарахувати до пільгового стажу позивача спірний період роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05.10.1990 на посаді апаратника перегонки цеху рекуперації та ректифікації розчинників (хімічне виробництво), з 05.10.1990 р. по 22.12.1992 р. на посаді апаратник синтезу відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво (виробництво кініфотоплівки)), з 04.06.1993 по 01.01.1997 та з 01.01.1997 по 11.10.1999 на посаді апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці поливу магнітних стрічок відділення виготовлення лаку і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок, апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці виготовлення лаків і емалей на полімеризаційних смолах і поливу магнітних стрічок відділення полімерних матеріалів виробництва магнітних стрічок (хімічне виробництво), з 11.10.1999 по 12.11.2002 на посаді апаратник регенерації відділення регенерації відходів фототехнічних виробів цеху по виробництву азотокислотного срібла (хімічне виробництво).

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1986 по 26.06.1989 за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 13, 16, 17), ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) навчалась в ПТУ № 13 в м. Шостка за професією апаратник по виготовленню і обробці магнітних стрічок четвертого розряду та 26.06.1989 закінчила навчання. 28.06.1989 позивач була прийнята на роботу до ВАТ АК «Свема» на посаду апаратника перегонки цеху рекуперації та ректифікації розчинників.

Суд зазначає, що в спірному рішенні відповідачем взагалі не зазначено підстав не зарахування періоду навчання позивачки у Професійно-технічному училищі № 13 м. Шостки до її пільгового стажу.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка після навчання працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, на яку була зарахована протягом трьох місяців після закінчення навчання, період навчання з 01.09.1986 по 26.06.1989 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивачки.

Отже, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.01.2023 за №81, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсій, оскільки вказане рішення прийнято відповідачем без урахування вищезазначеного пільгового стажу позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 03.01.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 року № 22-1, а тому з урахуванням скасування вище зазначеного рішення, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повинно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та у відповідності п. б ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-УІІІ, а також із урахуванням пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, 01.09.1986 по 26.06.1989, а також періодів роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05,10.1990, 3 05.10.1990 по 22.12.1992, з 04.06.1993 по 01.01.1997, з 01.01.1997 по 11.10.1999, з 11.10.1999 по 12.11.2002, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області суму судового збору в розмірі 1073,60 грн, який був сплачений позивачем при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа - ВАТ Акціонерна компанія «Свема» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.01.2023 №81 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Г. Чекірди (Герцена), буд. 10, м. Хмельницький, 29000, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком №2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період навчання з 01.09.1986 по 26.06.1989 за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, а також періоди її роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05.10.1990 на посаді апаратника перегонки цеху рекуперації та ректифікації розчинників (хімічне виробництво), з 05.10.1990 по 22.12.1992 на посаді апаратник синтезу відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво (виробництво кініфотоплівки)), з 04.06.1993 по 01.01.1997 та з 01.01.1997 по 11.10.1999 на посаді апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці поливу магнітних стрічок відділення виготовлення лаку і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок, апаратник-поливник магнітних стрічок дільниці виготовлення лаків і емалей на полімеризаційних смолах і поливу магнітних стрічок відділення полімерних матеріалів виробництва магнітних стрічок (хімічне виробництво), з 11.10.1999 по 12.11.2002 на посаді апаратник регенерації відділення регенерації відходів фототехнічних виробів цеху по виробництву азотокислотного срібла (хімічне виробництво).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Г. Чекірди (Герцена), буд. 10, м. Хмельницький, 29000, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28.12.2022 з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та у відповідності п. б ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-УІІІ, а також із урахуванням пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі №13, 01.09.1986 по 26.06.1989, а також періодів роботи у ВАТ «АК «Свема» з 28.06.1989 по 05.10.1990, 3 05.10.1990 по 22.12.1992, з 04.06.1993 по 01.01.1997, з 01.01.1997 по 11.10.1999, з 11.10.1999 по 12.11.2002, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Г. Чекірди (Герцена), буд. 10, м. Хмельницький, 29000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька