Справа № 340/5411/22
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5411/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (даліПозивач) до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (також Відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, встановлення судового контролю та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить:

-визнати протиправною бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Попруженко Я.О. по виконанню постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №2а-2684/11;

-зобов`язати начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №64235760 від 27.10.2022;

-зобов`язати начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) забезпечити примусове виконання постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №2а-2684/11 належним чином;

-встановити судовий контроль за виконанням судового рішення;

-стягнути моральну шкоду завдану бездіяльністю на протязі тривалого часу з примусового виконання рішення Верховного Суду від 11.12.2019 в сумі 80000 грн..

Ухвалою від 29.11.2022 було відмовлено у відкритті провадження у справі в межах позовних вимог про зобов`язання скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №64235760 від 27.10.2022 (т.1 а.с.60).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 ухвалу від 29.11.2022 було скасовано, справу направлено для продовження розгляду (т.2 а.с.20-21).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідач всупереч своїх прямих обов`язків не зробив жодної дії щодо примусу боржника виконати постанову Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №2а-2684/11, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, оскільки державним виконавцем в межах виконавчого провадження було вчинено всі необхідні та вичерпні дії з метою виконання судового рішення, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (т.1 а.с.70-73).

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджено матеріалами справи, постановою Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №2а-2684/11/1111 (адміністративне провадження №К/9901/10501/18) було визнано протиправною бездіяльність Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді по перерахунку ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати у період з 01.12.2010 по 01.01.2015; зобов`язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді виплатити позивачу недонараховані з 01.12.2010 по 01.01.2015, у зв`язку із підвищенням мінімальної заробітної плати, щомісячні страхові суми, відкориговані у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" (т.1 а.с.98-106).

На виконання вказаного рішення суду Ленінським районним судом м. Кіровограда 05.02.2020 видано виконавчий лист №2-а-2684/11(2-а/405/364/15).

Постановою державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Каребіна Ігоря Геннадійовича від 25.01.2021 відкрито виконавче провадження №64235760 із виконання виконавчого листа №2-а-2684/11(2-а/405/364/15), виданого 05.02.2020 року Ленінським районним судом м. Кіровограда щодо зобов`язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді виплатити Позивачу недораховані з 01.12.2010 по 01.01.2015, у зв`язку із підвищенням мінімальної заробітної плати, щомісячні страхові суми, відкориговані у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" (т.1 а.с.79).

Боржник у виконавчому провадженні звернувся до Відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2022. Підставою для закінчення виконавчого провадження боржник вказав чинність постанови Кропивницького відділення УВДФСС України у Кіровоградській області від 21.08.2020 року №1101/90116/90116/82, якою призначено доплату страхової виплати "щомісячні страхові виплати в разі стійкої втрати працездатності (вид 410)" потерпілому ОСОБА_1 номер справи 90116, номер випадку 90116 суму в розмірі 0,00 грн. за період з 01.12.2010 по 01.01.2015 (т.1 а.с.147-148).

Враховуючи це, в.о. заступника начальника Подільського відділу ДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пісною В.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 64235760 від 27.10.2022 року з підстав чинності постанови Кропивницького відділення УВДФСС України у Кіровоградській області від 21.08.2020 року №1101/90116/90116/82 (т.1 а.с.156).

Правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 64235760 від 27.10.2022 було предметом судового розгляду у справі № 340/5083/22. Зокрема, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 року, яке було залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 року, визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №64235760 від 27.10.2022.

Оскільки, станом на 25.11.2022 таке судове рішення не набрало законної сили, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту Закон №1404-VIII). Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, затверджено Порядок примусового виконання рішень також регламентовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень (також - Інструкція №512/5).

У статті 1 Закону № 1404-VІІІ вказано те, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1403-VIII державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно із пунктом 1 частини другої вказаної статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частинами 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною другою статті 39 Закону №1404-VІІІ визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Як вбачається з абзацу 2 частини 1 статті 40 Закону №1404-VІІІ, наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом з тим, згідно із частиною 1 статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, правило поведінки державного виконавця у випадку скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження регламентовано Законом № 1404-VIII, а саме державний виконавець зобов`язаний відновити відповідне виконавче провадження та на виконання своїх обов`язків, визначених Законом № 1404-VIII, вжити усіх заходів щодо примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, що установлені виконавчим документом та чинним законодавством. Вчинення будь-яких інших дій, в тому числі з боку начальника відповідного відділу ДВС не вимагається, а тому позовна вимога про зобов`язання начальника Подільського відділу ДВС скасувати постанову від 27.10.2022 ВП № 64235760 задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання начальника Подільського відділу ДВС забезпечити примусове виконання постанови Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 2а-2684/11, оскільки вказаний обов`язок встановлений Законом № 1404-VІІІ, а виконавець самостійно визначає заходи, необхідні для примусового виконання виконавчого документа в залежності від конкретних обставин.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності начальника Подільського відділу ДВС, то суд зазначає наступне.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений ст. 74 Закону №1404-VIII.

Абзацом 2 частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Так, пунктом 1 розділу XII Інструкції № 512/5 передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право: начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII Інструкції №512/5 перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Згідно до пункту 7 розділу XII Інструкції №512/5, про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

Як встановлено, в.о. заступника начальника Подільського відділу ДВС Пісною В.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 64235760 від 27.10.2022, не погоджуючись з чим Позивач звернувся до начальника Подільського відділу ДВС Попруженко Я.О. з відповідною скаргою від 14.11.2022.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження така скарга зареєстрована 16.11.2022 (а.с.182-184), а 22.11.2022 зареєстровано доповнення до скарги від 22.11.2022 (а.с.185-186).

25.11.2022 начальником Подільського відділу ДВС винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою у задоволенні скарги Позивача відмовлено, а дії в.о. заступника начальника Подільського відділу ДВС Пісної В.С. визнано такими, що відповідають Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.193-194).

Доказів оскарження такої постанови суду не надано. При цьому, Законом №1404-VIII та Інструкцією №512/5 не передбачено постійного та безпосереднього контролю з боку начальника відділу ДВС за кожною виконавчою дією та рішенням державного виконавця у кожному з виконавчих проваджень. Начальник відділу ДВС наділений повноваженнями здійснювати перевірку виконавчих проваджень за наявності до того підстав та у порядку, визначеному Законом та Інструкцією, у тому числі, і за скаргою стягувача.

Така перевірка за скаргою Позивача була проведена, що підтверджується матеріалами справи.

Судом також враховано, що станом на 25.11.2022 судове рішення у справі № 340/5083/22 не набрало законної сили, а сама лише незгода Позивача зі змістом прийнятого начальником Подільського відділу ДВС рішенням в ході здійснення перевірки законності виконавчого провадження не є свідченням допущення бездіяльності у вигляді втрати контролю за діями державного виконавця у межах виконавчого провадження.

За таких обставин, позовна вимога в цій частини також не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 80000 грн., то суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Приписами статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тобто, фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зокрема, пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Іншими словами, моральна шкода фізичної особи визначається через страждання. Страждання це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Які саме дії викликають страждання чинне законодавство не зазначає, обмежуючись лише загальною вказівкою на їхню протиправність. Поміж тим, за практикою Європейського Суду з прав людини обставинами, які беруться до уваги як такі, що заподіюють моральну шкоду, зокрема є: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на членів сім`ї; психічне напруження; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо.

Поряд з цим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач моральну шкоду в розмірі 80000,00 гривень фактично обґрунтовує тривалим невиконанням Відповідачем судового рішення. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт заподіяння Позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

Таким чином, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн. суд вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення також відсутні.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене сторонами до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО