Справа № 420/8022/22
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8022/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 36 від 10.12.2021 р. про відмову у призначенні пенсії, прийнятого відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08.12.2021 року із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 03.05.1993 року по 13.10.2004 року на посаді докера-механізатора комплексної бригади на підприємстві з іноземними інвестиціями «Айронімпекс-Україна».

Ухвалою суду від 21.06.2022 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з тих підстав, по суті, що: в трудовій книжці позивача, починаючи з 03.05.1993 року по 13.10.2004 року, позивач працював докером-механізатором 1 класу в підприємстві з іноземними інвестиціями «Айронімпекс-Україна», записи № 10, 11, 12 і стаж роботи на посаді становить 11 років 5 місяців і 10 днів, що також підтверджується довідкою від 28.12.2007 р. № 65/16, в якій вказаний період роботи з 03.05.1993 року по 13.10.2004 року на посаді докера-механізатора комплексної бригади.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, по суті, з підстав відповідності оскаржуваного рішення вимогам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, із зазначенням, зокрема, що: відповідно до наданих документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 121.08.1993 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом), страховий стаж складає 38 років 09 місяців 23 дні, пільговий стаж 17 років 0 місяців 23 дні; до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи: з 15.08.1992 по 03.05.1993 відповідно до довідки № 02-7/425 від 30.07.2020, оскільки відповідно до картки 1-2 заявника призначено «ланковим» на період відпустки іншого працівника; з 03.05.1993 по 13.10.2004 відповідно до довідки № 65/16 від 28.12.2007, оскільки відсутній наказ про створення комплексних бригад докерів-механізаторів на підприємстві; отже, оскільки спеціальний страховий стаж роботи позивача менше 20 років, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, то право на призначення пенсії на пільгових умовах у відповідності до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як докер-механізатор наразі відсутнє.

Станом на дату вирішення справи відзив на позовну заяву або заява про продовження встановленого судом процесуального строку для його подання, в порядку ч. 2 ст. 121 КАС України, від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до суду не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до змісту оскаржуваного позивачем Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії № 36 від 10.12.2021 року (а.с.33), його прийнято з таких підстав:

«Звернення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 08.12.2021 (зареєстроване за № 7890) на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розглянуто.

Встановлено:

Заявник підприємець.

Пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту г" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом), страховий стаж складає 38 років 09 місяців 23 дні, пільговий стаж 17 років 0 місяців 23 дні.

До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 15.08.1992 року по 03.05.1993 рік згідно довідки № 02-7/425 від 30.07.2020 року, оскільки відповідно до картки Т-2 заявника призначено ланковим на період відпустки іншого працівника. Період з 03.05.1993 року по 13.10.2004 рік згідно довідки №. 65/16 від 28.12.2007 року, оскільки відсутній наказ про створення комплексних бригад докерів-механізаторів на підприємстві.

Прийняте рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення".».

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії № 36 від 10.12.2021 року, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема (а.с.7-32, 35):

- сторінок паспорту громадянина України на ім`я позивача;

- картки фізичної особи платника податків позивача;

- трудової книжки позивача, НОМЕР_2 , яка заповнена 16.07.1982 року, відповідно до якої щодо спірних періодів роботи позивача зазначено/заповнено (мовою оригіналу), зокрема:

- Одесский ордена Ленина морской торговый порт:

- 28.01.1986: Зачислен учеником докера-механізатора 3-го района Пр. 51/л 27.01.86 г.;

- 19.07.1986: Присвоена квалификация докера-механизатора 4 класса 3 района Расп. № 233 от 18.07.86 г. С 1.10.86 г. в связи с реорганизацией грузовых районов переведен на производственный перегрузочный комплекс № 5 на должность докера-механизатора Приказ № 778/л от 11.10.86 г.;

- 01.01.1992: В связи с объединением ППК-4 и ППК-5 переведен на производственный перегрузочный комплекс 4. Пр № 2 от 3.01.92 г.

Время работы с 1.07.90 г. по 30.06.92 г. в общий и непрерывный стаж не засчитывать. Пр. № 479/л 1.07.92 г.;

- 03.05.1993: Уволен по ст. 36 п. 5 КЗоТ Украины в порядке перевода на предприятие с иностранной инвестицией «Айронимпекс-Украина» Пр. 281/л от 30.04.93 г. Зазначений запис внесений із зазначенням посади особи, якою внесено запис, та містить печатку підприємства;

- Предприятие с иностранной инвестицией «Айронимпекс-Украина»:

- 03.05.1993: Зачислен докером-механизатором на срок согласно контракту в порядке перевода из Одесского порта Пр. № 01/л от 3.05.93 г.;

- 13.10.2004: Уволен по ст. 36 п. 5 КЗоТ Украины в порядке перевода в ООО «Новотех-Терминал» Пр. № 270-к от 13.10.04 г. Зазначений запис внесений із зазначенням посади, прізвища та ініціалів особи, якою внесено запис, та містить печатку підприємства;

- довідки Підприємства з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна» № 65/16 від 28 грудня 2007 р. «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», виданої позивачу про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в П І І «Айронімпекс-Україна» і за період з 03.05.1993 року по 13.10.2004 року виконувала вантажно-розвантажувальні роботи в Одеському морському торговельному порту, за професією, посадою докер-механізатор комплексної бригади, код КП 8333.2, підстава п. «Г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 03.05.1993 по 13.10.2004 11 років 05 місяців 10 днів. Підстава для видачі: Особова картка форми Т-2, штатні розклади, накази по підприємству за 1993-2004 роки, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати;

- архівних довідок Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 04.06.2021 р. № 1154-Г-11.1-21, від 02.12.2021 р. № 2871-Г-11.1-21, відповідно до останньої, зокрема, позивач працював на підприємстві з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна»:

- зарахувати: з 03.05.1993 р. докером-механізатором

наказ від 03.05.1993 р. № 1/Л;

переведення, переміщення, зміна кваліфікації:

07.05.1993 р. докер-мех. 1 класу

Р. № 5 6/5-93

(на підставі особової картки форми Т-2)

- звільнити: з 13.10.2004 р. докера-механізатора

по ст. 36 п. 5 КЗпП України

наказ від 13.10.2004 р. № 270-К

Примітка: - в особистих рахунках є запис «Комплексные бригады»

«Комплексная бригада 1»

«Комплексная бригада 13»;

- архівної довідки підприємства з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна», вих. № 13 від 12.02.08;

- наказу від 07.05.93 № 200 «Про сумісну діяльність порту з підприємством «Айронімпекс-Україна»»;

- особової картки форми Т-2;

- наказу начальника Одеського морського порту № 281/Л від 30 квітня 1993 р. «Про звільнення в порядку переведення «Айронімпекс-Україна» працівників ППК-4»;

- наказу президента фірми «Айронімпекс-Україна» № 1Л від 3 травня 1993 р. «Про зарахування в порядку переведення в «Айронімпекс-Україна» працівників ППК-4»;

- Розписки-повідомлення з переліком документів, доданих до заяви про призначення пенсії, прийнятої 08.12.2021 року і зареєстрованої за № 7890, та переліком документів, яких недостатньо для призначення пенсії, згідно з яким таким документом зазначено лише та виключно фотокартка зі строком подання 07.03.2022.

Станом на дату вирішення справи ухвала суду про відкриття провадження у справі в частині витребування документів/доказів відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області не виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301 (далі Постанова № 301), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637).

Згідно з абц. 1, 2 п. 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до п. 2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ст. 52 Закону № 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Відповідно до ст. 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком

Згідно з п. г ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

На підставі встановлених судом обставин та вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позиція зі спірних питань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, викладена в оскаржуваному рішенні, та відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладена у відзиві, є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та правовим висновкам Верховного Суду, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно зі змістом оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» лише та виключно з тих підстав, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано:

- період роботи з 15.08.1992 року по 03.05.1993 рік згідно довідки № 02-7/425 від 30.07.2020 року, оскільки відповідно до картки Т-2 заявника призначено ланковим на період відпустки іншого працівника;

- період з 03.05.1993 року по 13.10.2004 рік згідно довідки №. 65/16 від 28.12.2007 року, оскільки відсутній наказ про створення комплексних бригад докерів-механізаторів на підприємстві.

Проте, як встановлено судом вище, відповідно до трудової книжки позивача, НОМЕР_2 , яка заповнена 16.07.1982 року, щодо спірних періодів роботи позивача зазначено/заповнено (мовою оригіналу), зокрема:

- Одесский ордена Ленина морской торговый порт:

- 28.01.1986: Зачислен учеником докера-механізатора 3-го района Пр. 51/л 27.01.86 г.;

- 19.07.1986: Присвоена квалификация докера-механизатора 4 класса 3 района Расп. № 233 от 18.07.86 г. С 1.10.86 г. в связи с реорганизацией грузовых районов переведен на производственный перегрузочный комплекс № 5 на должность докера-механизатора Приказ № 778/л от 11.10.86 г.;

- 01.01.1992: В связи с объединением ППК-4 и ППК-5 переведен на производственный перегрузочный комплекс 4. Пр № 2 от 3.01.92 г.

Время работы с 1.07.90 г. по 30.06.92 г. в общий и непрерывный стаж не засчитывать. Пр. № 479/л 1.07.92 г.;

- 03.05.1993: Уволен по ст. 36 п. 5 КЗоТ Украины в порядке перевода на предприятие с иностранной инвестицией «Айронимпекс-Украина» Пр. 281/л от 30.04.93 г. Зазначений запис внесений із зазначенням посади особи, якою внесено запис, та містить печатку підприємства;

- Предприятие с иностранной инвестицией «Айронимпекс-Украина»:

- 03.05.1993: Зачислен докером-механизатором на срок согласно контракту в порядке перевода из Одесского порта Пр. № 01/л от 3.05.93 г.;

- 13.10.2004: Уволен по ст. 36 п. 5 КЗоТ Украины в порядке перевода в ООО «Новотех-Терминал» Пр. № 270-к от 13.10.04 г. Зазначений запис внесений із зазначенням посади, прізвища та ініціалів особи, якою внесено запис, та містить печатку підприємства

При цьому, по-перше, щодо підстав не зарахування відповідачем періоду роботи з 15.08.1992 року по 03.05.1993 рік слід зазначити, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено жодного обґрунтування, з яких підстав відповідач вважає, що призначення позивача ланковим на період відпустки іншого працівника спростовує (скасовує) обставину роботи позивача у відповідний період на посаді докера-механізатора комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах в Одеському морському торговельному порту, та відповідно право на пенсію за вислугу років.

При цьому, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості щодо оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо загальних вимог до актів індивідуальної дії, викладеною у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 380/5383/21 та яка неодноразово викладена в інших постановах Верховного Суду (справи № 822/1817/18, № 821/1173/17, № 1940/1950/18, № 805/3956/18-а тощо).

По-друге, щодо підстав не зарахування відповідачем періоду роботи з 03.05.1993 року по 13.10.2004 рік слід зазначити таке.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Так, разом із поданою позивачем заявою останнім була подана довідка Підприємства з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна» № 65/16 від 28 грудня 2007 р. «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», видана позивачу про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в П І І «Айронімпекс-Україна» і за період з 03.05.1993 року по 13.10.2004 року виконувала вантажно-розвантажувальні роботи в Одеському морському торговельному порту, за професією, посадою докер-механізатор комплексної бригади, код КП 8333.2, підстава п. «Г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 03.05.1993 по 13.10.2004 11 років 05 місяців 10 днів. Підстава для видачі: Особова картка форми Т-2, штатні розклади, накази по підприємству за 1993-2004 роки, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати.

Отже, позивачем на виконання законодавчих вимог подана уточнююча довідка відповідного підприємства на підтвердження відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Крім того, разом із поданою позивачем заявою останнім була подана архівна довідка Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 02.12.2021 р. № 2871-Г-11.1-21, відповідно до якої, зокрема, позивач працював на підприємстві з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна»:

- зарахувати: з 03.05.1993 р. докером-механізатором

наказ від 03.05.1993 р. № 1/Л;

переведення, переміщення, зміна кваліфікації:

07.05.1993 р. докер-мех. 1 класу

Р. № 5 6/5-93

(на підставі особової картки форми Т-2)

- звільнити: з 13.10.2004 р. докера-механізатора

по ст. 36 п. 5 КЗпП України

наказ від 13.10.2004 р. № 270-К

Примітка: - в особистих рахунках є запис «Комплексные бригады»

«Комплексная бригада 1»

«Комплексная бригада 13».

Разом з тим також, відповідно до Розписки-повідомлення до заяви позивача про призначення пенсії, прийнятої 08.12.2021 року і зареєстрованої за № 7890, у переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, таким документом зазначено лише та виключно фотокартка зі строком подання 07.03.2022.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-XII що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб, в тому числі, результатів проведення перевірки підстав видачі наданої позивачем довідки (акт/довідка/тощо) із висновками щодо відповідності/не відповідності (підтвердження/не підтвердження) даних довідки первинними документами, з отримання інших відомостей, необхідних для виконання відповідачем функцій, передбачених Законом № 1058-IV та іншими законами України, тощо відповідачем суду не наведено та/або надано.

Виходячи з встановлених судом обставин та положень законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, не зарахування відповідачем періоду роботи з 03.05.1993 року по 13.10.2004 рік з підстави відсутності наказу про створення комплексних бригад докерів-механізаторів на підприємстві є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, таким, що обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини.

Разом з тим, щодо похідних вимог позивача зобов`язального характеру: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08.12.2021 року із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 03.05.1993 року по 13.10.2004 року на посаді докера-механізатора комплексної бригади на підприємстві з іноземними інвестиціями «Айронімпекс-Україна», слід зазначити таке.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як орган, що призначає пенсію, відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи відмову відсутністю у позивача права на призначення пенсії за вислугу років за відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який прийняв заяву позивача про призначення пенсії, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, відповідно

Виходячи з встановлених судом обставин та висновків суду, зокрема, про те, що: жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб, в тому числі, результатів проведення перевірки підстав видачі наданої позивачем довідки № 65/16 від 28.12.2007 року тощо (акт/довідка/тощо) із висновками щодо відповідності/не відповідності (підтвердження/не підтвердження) даних довідки первинними документами, з отримання інших відомостей, необхідних для виконання відповідачем функцій, передбачених Законом № 1058-IV та іншими законами України, не наведено та не надано; оскаржуване рішення в частині підстав не зарахування відповідачем періоду роботи з 15.08.1992 року по 03.05.1993 рік не відповідає загальним вимогам, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, щодо його обґрунтованості та вмотивованості; пенсійний орган не досліджував документи на підтвердження наявності у позивача необхідної вислуги років з врахуванням можливості пільгового зарахування спірних періодів роботи позивача, тобто, пенсійний орган має обрахувати вислугу позивача у пільговому обчисленні тощо, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб.

З урахуванням наведених обставин цієї справи, а також прийняття поданої позивачем заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області разом із вищенаведеною Розпискою-повідомленням, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, прийняту 08.12.2021 року, зареєстровану за № 7890, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні.

Наведена позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 640/26198/19 тощо.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому, щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Крім того, як встановлено судом вище, відзив на позовну заяву або заява про продовження встановленого судом процесуального строку для його подання, в порядку ч. 2 ст. 121 КАС України, від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до суду не надійшли.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, зокрема, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, про що також зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- оскаржуване рішення прийняте відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню;

- виходячи з висновків суду щодо протиправності оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії та підстав їх здійснення, на підставі ч. 2 ст. 9 та абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, права та інтереси позивача підлягають захисту в даному випадку у спосіб, який узгоджується із способом захисту прав позивача, встановленим у врахованій судом постанові Верховного Суду, а саме, шляхом: зобов`язання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, прийняту 08.12.2021 року, зареєстровану за № 7890, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні;

- в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Виходячи з вищенаведених висновків суду щодо заявлених позовних вимог, судом фактично задоволено одну основну вимогу позивача немайнового характеру та похідну від неї вимогу зобов`язального характеру, в інший, ніж заявлено позивачем спосіб.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 16 червня 2022 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 992,40 грн. (а.с.43)

Відповідно, стягненню з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, щодо рішення якого судом здійснено висновок про його протиправність, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 р. № 1423) до 30 квітня 2023 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: часу періодичного навчання суддів; часу тимчасової непрацездатності головуючого судді; часу перебування головуючого судді у відпустці; фактичного часу забезпечення суду електроенергією; часу повітряних тривог; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», якими затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023; рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Волинська область, 43000; ідентифікаційний код юридичної особи: 13358826) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012; ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 36 від 10.12.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, прийняту 08.12.2021 року, зареєстровану за № 7890, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова