Справа № 280/908/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Справа № 280/908/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.07.2022 №146;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 14.02.2023 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відмова відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності є протиправною. Зазначає, що 20.05.2019 позивача визнано особою із інвалідністю третьої групи, а 10.08.2021, враховуючи важку супутню патологію та оперативне лікування, позивачу встановлено другу групу інвалідності. Позивач зазначає, що заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. При цьому, позивач вважає, що групи інвалідності призначались позивачу за різні захворювання, а тому обмеження виплати одноразової грошової допомоги дворічним строком не може застосовуватись. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що вимога про зобов`язання виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому здійснюватиметься виплата, є безпідставною, оскільки відповідно до положень чинного законодавства України виплата здійснюється з прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність. Також, відповідач вказував на те, що оскільки зміна групи інвалідності позивача відбулась більше ніж через 2 роки, підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

20.05.2019 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини та встановлено 40% втрати працездатності одноразово внаслідок: «мієлополінейропатія верхніх та нижніх кінцівок з рухливими та чутливими розладами на фоні соматичної патології. Органічний астенічний розлад». Підстава: витяг з протоколу ВЛК Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол №171 від 12.04.2019).

17.05.2021 під час переогляду ОСОБА_1 підтверджено ІІІ групу інвалідності.

10.08.2021, враховуючи важку супутню патологію та оперив не лікування: «лівобічний кокс артроз ІІІ ст. Асептичний некроз голівки лівого стегна. СПО тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу 08.07.2021», на підставі «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, «Інструкцією про встановлення груп інвалідності», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.04.2011 №56, встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини, безстроково.

У зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, позивач звернувся за отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.07.2022 №146, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулась у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

При цьому, у рішенні зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена у сумі 480250 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги стало посилання відповідача на те, що ІІ група інвалідності встановлена позивачу після спливу двох річного строку після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності.

Суд зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За змістом пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) (далі Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що виплата ОГД з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати ОГД, оскільки визначальним для встановлення права на виплату ОГД є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).

Зазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 грудня 2020 року у справі №725/4136/17.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відтак пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на вищезазначене, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 2 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957, постанові Верховного Суду від 24.06.2021 по справі №120/1985/20-а.

Судом встановлено, що 20.05.2019 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 40% втрати працездатності, у зв`язку з чим позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 480250 грн.

В подальшому, 17.05.2019 позивачу під час переогляду було підтверджено ІІІ групу інвалідності.

10.08.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Отже, оскільки з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (20.05.2019) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (10.08.2021) минуло понад два роки, то позивач не має права на отримання ОГД в більшому розмірі.

При цьому суд зазначає, що рішенням відповідача позивачу була призначена та виплачена ОГД, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а тому збільшення ступеня втрати здоров`я останнім могло би бути підставою для виплати різниці між розміром допомоги за групу інвалідності та вже виплаченою сумою допомоги, за умови, що зміни здоров`я позивача відбулися у межах дворічного строку.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 та узгоджується з підходами, які застосовані Конституційним Судом України у рішенні від 22 квітня 2020 року № 3-р(І)/2020, а також Європейським судом з прав людини у рішенні Popoviс and others v. Serbia (заява № 26944/13 та ін.).

Таким чином, відповідач, приймаючи рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час ухвалення рішення, суд враховує висновки Верховного Суду, викладених, зокрема, в постановах від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19, від 2 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957, від 21 грудня 2020 року у справі №725/4136/17, від 24.06.2021 по справі №120/1985/20-а.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17.01.2021 по справі №240/1623/20, суд відхиляє, оскільки зазначена постанова прийнята за інших фактичних обставин.

Так, зокрема у справі №240/1623/20 Верховний Суд надавав оцінку праву на отримання ОГД після спливу дворічного строку після первинного встановлення групи інвалідності, проте у зв`язку із отриманням військовослужбовцем нової травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.

Тобто, коли військовослужбовець продовжив проходження військової служби та отримав нову травму.

В даному випадку, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач після 20.05.2019 продовжував проходження військової служби та отримував нове поранення, ушкодження, тощо, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності.

В свою чергу, лише зміна/розширення діагнозу після встановлення первинної групи інвалідності не є підставою для доплати одноразової грошової допомоги без урахування двох річного обмежувального строку.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022, то суд зазначає, що зазначене рішення може застосовуватись лише до правовідносин, які виникли після його ухвалення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 по справі №240/7411/21.

Проте, в даному спірні правовідносини виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022, і на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності частина 4 статті 16-3 Закону №2011-XII була чинною та підлягала застосуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова