Справа № 420/22514/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
17.11.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 вх. № М-1208 від 09.09.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, з метою подальшого відведення її у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташована в межах с. Дачне Біляївського району Одеської області;

- зобов`язати Дачненську сільську раду Біляївського району Одеської області у встановленому законодавством порядку, з урахуванням висновків суду у цій справі, розглянути заяву ОСОБА_1 вх. № M-1208 вiд 09.09.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га., з метою подальшого відведення її у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташована в межах с. Дачне Біляївського району Одеської області, на наступному після прийняття рішення у справі пленарному засіданні ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , з метою реалізації гарантованого державою права безоплатної приватизації земельної ділянки, призначеної для індивідуального дачного будівництва, звернувся до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області із заявою вх. № М-1209 від 09.09.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, з метою подальшого відведення її у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташована в межах с. Дачне Біляївського району Одеської області. До заяви, в порядку ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0.10 га в межах с. Дачне Біляївського району Одеської області. За наслідками розгляду заяви, листом від 23.10.2021 року № 02-27/2030 Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області повідомила позивача про те, що бажане місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність, знаходиться на території передбаченої для будівництва дитячого садку.

Позивач вважає, що лист відповідача від 23.10.2021 року № 02-27/2030 є проявом його незаконної бездіяльності, така поведінка не ґрунтується на вимогах закону, відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Земельним кодексом України, а тому така бездіяльність має бути визнана протиправною із зобов`язанням відповідача розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою у відповідності до норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст.262 КАС України.

Копію ухвали суду від 22.11.2021 отримано відповідачем 07.12.2021 року.

22.12.2021 року (вх.№72900/21) від представника позивача надійшло клопотання про виправлення описки в ухвалі суду від 22.11.2021 року по адміністративній справі № 420/22514/21 замінивши за текстом слова «Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області» та «Дачненська сільська рада Одеського району Одеської області».

29.12.2021 року (вх.№74713/21) від представника позивача надійшло клопотання про зміну назви відповідача та вважати правильним написання назви відповідача у позовній заяві та інших документах «Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області».

Ухвалами суду від 20.01.2022 року:

- відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виправлення описки в ухвалі суду від 22.11.2021 року по адміністративній справі № 420/22514/21;

- задоволено клопотання представника позивача про зміну назви відповідача по справі №420/22514/21, продовжено розгляд справи №420/22514/21 за позовом ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

- доручено Дачненській сільській раді Одеського району Одеської області надати до Одеського окружного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії: копії заяви ОСОБА_1 за вх.№М-1209 від 09.09.2021 року разом із доданими документами; документів, що складені за наслідками розгляду заяви вх.№М-1209 від 09.09.2021 року за вх.№М-1209 від 09.09.2021 року та зупинено провадження по справі №420/22514/21 за позовом ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до надходження відповідей на доручення.

Копії ухвал суду від 22.11.2021 року, від 20.01.2022 року отримано відповідачем 08.12.2022 року.

Однак, ні у визначений судом строк, ні станом на дату розгляду даної адміністративної справи, відзиву на позову та документів на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2022 року до суду не надходило.

Ухвалою суду від 10.04.2023 року поновлено провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Як вказує позивач, ОСОБА_1 , з метою реалізації гарантованого державою права безоплатної приватизації земельної ділянки. призначеної для індивідуального дачного будівництва, звернувся до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області із заявою вх. № М-1209 від 09.09.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, з метою подальшого відведення її у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташована в межах с. Дачне Біляївського району Одеської області. До заяви, в порядку ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0.10 га в межах с. Дачне Біляївського району Одеської області.

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 09.09.2021 року за вх.№М-1209, Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області листом від 23.10.2021 року № 02-27/2030 повідомила позивача про те, що бажане місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність, знаходиться на території передбаченої для будівництва дитячого садку.

Вважаючи бездіяльність Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 вх. № М-1208 від 09.09.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, з метою подальшого відведення її у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташована в межах с. Дачне Біляївського району протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

В першу чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що хоча позивач у прохальній частині позову оскаржує бездіяльність щодо неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 вх. № М-1208 від 09.09.2021 року, а той же час обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на обставини не прийняття рішення за результатами розгляду заяви вх. № М-1209 від 09.09.2021 року.

Докази подані до суду разом із позовом також стосуються заяви позивача вх. № М-1209 від 09.09.2021 року.

Таким чином, зважаючи на підстави звернення позивача до суду та докази, що надані разом із позовом, суд при розгляді даної справи надає оцінку правомірності дій (бездіяльності) відповідача при розгляді саме заяви за вх. № М-1209 від 09.09.2021 року

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Пунктом б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. г ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 по справі №545/808/17, від 24.04.2018 по справі №814/1961/17, від 02.02.2021 по справі №420/3294/19.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду від 12 березня 2020 року по справі №815/4257/16 згідно ЗК України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

У даному рішенні Верховний суд вказав, що оскільки об`єктом звернення позивачів до відповідача було саме клопотання про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач не мав правових підстав для задоволення такого клопотання позивачів.

Водночас, Верховний суд вважав, що те, що у відмові відповідач не роз`яснив позивачам порядок отримання спірних земельної ділянки, не може свідчити про протиправність його рішення.

Орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, зобов`язаний розглянути клопотання особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти рішення про надання такого дозволу або відмову у наданні у місячний строк.

За приписами ч. 5 ст. 60 вказаного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду..

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Стаття 59 цього Закону визначає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характер.

Частина десята статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації"..

З аналізу наведених вище норм законодавства випливає висновок про те, що розгляд клопотань про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється на пленарних засіданнях ради, за результатами якого селищною радою приймається відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 804/2607/17, від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18, від 03.09.2020 у справі № 419/3815/17.

З наданих до суду доказів судом встановлено, що відповідачем не приймалось рішення за результатами розгляду клопотання позивача за вх.№М-1209 від 09.09.2021 року.

Відсутність рішення, свідчить про те, що клопотання позивача відповідачем по суті не розглядалась та про наявність протиправної бездіяльності уповноваженого органу, яка полягає у не розгляді вказаних клопотань позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 за вх. № М-1209 від 09.09.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га.;

- зобов`язання Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 за вх. № М-1209 від 09.09.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Щодо вимог позивача про розгляд вищевказаної заяви на наступному після прийняття рішення у справі пленарному засіданні ради, то суд зазначає.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити розгляд заяви позивача саме на наступному після прийняття рішення у справі пленарному засіданні ради.

В той же час, строки розгляду заяви позивача при виконання рішення суду є за своєю суттю не позовною вимогою, а фактично заявою щодо встановлення порядку виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Станом на дату вирішення даної справи судом не встановлено підстав для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241- 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнано протиправною бездіяльність Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 за вх. № М-1209 від 09.09.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га.

Зобов`язати Дачненську сільську раду Одеського району Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 за вх. № М-1209 від 09.09.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Дачненська сільська рада Одеського району Одеської області (вул.Шахтарська, буд.8-а, с.Дачне, Біляївський р-н, Одеська обл., 67624, ).

Суддя С.М. Корой