Справа № 400/1682/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2023 р. № 400/1682/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Міністерства оборони України, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168,

про:зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач) про зобов`язання відповідача, враховуючи скасування виду дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання» (розділ ІІІ ст. 68 п. «ж» Дисциплінарного статуту ЗС України), поновити позивачу військове звання «підполковник», яке позбавлене Наказом Міністра оборони України № 125КП від 25.08.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Позов обґрунтовано позивачем тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-ІХ з Дисциплінарного статуту Збройний Сил України виключено норми щодо надання права командирам (начальникам) позбавляти військового звання, а також поновлювати у військовому званні. Статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у чинній редакції не передбачає такого виду стягнення як «позбавлення військового звання». Тобто фактично всі військовослужбовці, які були притягнуті до прийняття та набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-ІХ до дисциплінарної відповідальності у виді «позбавлення військового звання» мають право на повернення того військового звання, яке в них було до його позбавлення, адже фактично вказана норма закону пом`якшила відповідальність військовослужбовця.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні повністю. Відзив аргументовано тим, що:

Міністр оборони України на підставі та у межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами України правомірно прийняв наказ про накладення дисциплінарного стягнення на позивача, яке є реалізованим;

судами різних інстанцій встановлено законність наказу Міністра оборони України від 25.08.2018 № 125КП в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом позбавлення військового звання;

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

06.03.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та про витребування у сторін ряду доказів. У встановлений судом строк сторони виконали ухвалу суду про витребування доказів.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з послужного списку колишнього підполковника запасу ОСОБА_1 , складеного ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.05.2020 № 854 (а.с. 40), позивач у період з 31.07.1995 по 10.08.2018 проходив військову службу.

Згідно з пунктом 5 наказу Міністерства оборони України від 25.07.2018 № 125КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с. 73-77) за неналежне виконання службових обов`язків, визначених вимогами статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 199 року за № 615/2419, пункту 7 розділу ХVІІІ Інструкції з обліку військового майна у Збройний Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2017 року за № 1192/31060, пункту 2.3.2 Керівництва з організації роботи центрів забезпечення пальним баз, складів пального Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року № 509, начальника складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 позбавлено військового звання.

Відповідно до пункту 2 наказу Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.08.2018 № 422 (а.с. 78) позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 у справі № 1540/4264/18 (а.с. 41-48), залишеного в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду (а.с. 49-54), ухвалено відмовити в задоволенні вимог позивача до Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України в частині визнання протиправним та скасування відповідно пункту 5 наказу № 125КП від 25.08.2018 та пункту 2 наказу № 422 (по особовому складу) від 03.08.2018 відмовлено.

З 02.04.2022 позивач перебуває на військовій службі у званні солдата відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2022 № 3378 (а.с. 21).

16.12.2022 представник позивача звернувся до Міністра оборони України із зверненням щодо скасування наказу від 25.07.2018 № 125КП та поновити воюючого солдата ОСОБА_1 у військовому званні «підполковник».

За результатами розгляду вищенаведеного звернення листом Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 25.01.2023 № 2393/С/5/418 представника позивача повідомлено, що на сьогодні відсутні правові підстави поновлення у військовому званні «підполковник» позивача.

Вважаючи вищенаведену відповідь протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положення про проходження військової служби, положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Військові звання присвоюються довічно.

Старшому офіцерському складу встановлюються такі військові звання: майор, підполковник, полковник (частина друга статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до пункту «ж» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) (у редакції, чинній до 29.11.2019), на молодших та старших офіцерів можуть бути накладене таке дисциплінарне стягнення як позбавлення військового звання.

Підпунктами 15 і 16 пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-ІХ, який набрав чинності 30.11.2019, внесено зміни до Дисциплінарного статуту, зокрема:

виключено статтю 68;

включено до розділу ІІІ після статті 47 нову статтю 48 такого змісту:

« 48. На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).»

Отже, з 30.11.2019 з Дисциплінарного статуту було виключено такий вид дисциплінарного стягнення для молодших і старших офіцерів як позбавлення військового звання.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 5 мотивувальної частини рішення від 13.05.1997 № 1-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що «стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).»

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інших нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначалися поняття правопорушення і відповідальність за нього (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

З наведеного слідує, що закон має зворотну дію в часі лише тоді, коли він пом`якшує і скасовує відповідальність особи, тобто коли особа не відбула юридичну відповідальність (рішення про притягнення особи до юридичної відповідальності повністю або часткового не є реалізованим).

Відповідно до першого і другого речення частини першої статті 96 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця.

Згідно з абзацом першим пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройний Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройний Силах України) (у редакції, чинній до 28.09.2021), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, наказ про позбавлення військовослужбовця військового звання як індивідуальний акт вичерпує свою дію його виконанням, тобто прийняття.

Як наслідок, набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-ІХ, яким виключено з Дисциплінарного статуту норми про такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення військового звання, не має юридичним наслідком скасування юридичної відповідальності особи у виді позбавлення військового звання, оскільки наказ про притягнення військовослужбовця до цього виду дисциплінарної відповідальності вже є реалізованим (виконаним).

Суд встановив, що згідно з пунктом 5 наказу Міністерства оборони України від 25.07.2018 № 125КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с. 73-77) за неналежне виконання службових обов`язків позивача позбавлено військового звання.

Відповідно до пункту 2 наказу Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.08.2018 № 422 (а.с. 78) позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 у справі № 1540/4264/18 (а.с. 41-48), залишеного в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду (а.с. 49-54), і яке відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України має преюдиціальне значення при розгляді цієї справи, ухвалено відмовити в задоволенні вимог позивача до Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України в частині визнання протиправним та скасування відповідно пункту 5 наказу № 125КП від 25.08.2018 та пункту 2 наказу № 422 (по особовому складу) від 03.08.2018.

Відтак наказ Міністерства оборони України від 25.07.2018 № 125КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо позбавлення позивача військового звання підполковник є реалізованим ще в 2018 році, а тому після набрання чинності 30.11.2019 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-ІХ у нього не виникло право на поновлення (повернення) відповідного військового звання.

Крім цього, суд врахував, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 79 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройний Силах України особи, позбавлені військового звання за вироком суду, поновлюються в попередньому військовому званні в разі скасування чи зміни вироку суду (у частині позбавлення військового звання) з дня позбавлення їх військового звання.

Особи, позбавлені військового звання, можуть бути поновлені в попередньому військовому званні в разі звільнення від покарання на підставі закону про амністію чи акта про помилування.

У разі поновлення особи, позбавленої військового звання за вироком суду, у попередньому військовому званні видається наказ про поновлення у військовому званні посадовою особою, якій надано право присвоювати таке військове звання. У разі відсутності такої посадової особи (внаслідок розформування, ліквідації органу військового управління тощо) наказ видається вищою посадовою особою, яка має право видавати накази по особовому складу.

Особа, поновлена у військовому званні, користується правами та пільгами, встановленими законодавством, відповідно до поновленого військового звання.

Отже, відповідною посадовою особою видається наказ про поновлення у військовому званні особи лише в таких випадках:

скасування чи зміни вироку суду (у частині позбавлення військового звання);

звільнення від покарання на підставі закону про амністію чи акта про помилування.

Таким чином, у Міністерства оборони України відсутні повноваження щодо поновлення у військовому званні осіб у зв`язку із виключенням з Дисциплінарного статуту такого виду покарання як позбавлення військового звання.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Поряд з цим, наведені у відзиві на позовну заяву аргументи відповідача щодо правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді позбавлення військового звання суд не розглядав, оскільки вони, по-перше, не стосуються предмету цього позову, а по-друге, ці аргументи були дослідженні Одеським окружним адміністративним судом при розгляді справи № 1540/4264/18 (а.с. 41-48).

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168; ) про зобов`язання поновити військове звання відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 11 квітня 2023 року