Справа № 160/4146/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2023 року Справа № 160/4146/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
03 березня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 31.01.2023 року, яким затверджено висновок заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області щодо перевірки підстав оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ.
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області виключити відомості про недійсність паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 01.10.2020, органом 8024, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із бази даних ЄДДР, ІП ФМ «Недійсні документи».
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вважає протиправними дії головного управління ДМС у Дніпропетровській області про затвердження висновку заступником начальника Соборного відділу у м. Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпроптеровській області щодо перевірки підстав оформлення його належності до громадянства України, оскільки він у неповнолітньому віці прибув на територію України разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , і проживав на території України як станом на 24 серпня 1991 року, так і станом на 13 листопада 1991 року. Також факт законного отримання громадянства України підтверджується рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2007 року.
Позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 14 березня 2023 року суд позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
04.04.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на виконання вимог листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 11.01.2023 №6.4/103-23 та доданих до нього листів Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України стосовно ОСОБА_1 здійснено перевірку викладених фактів та вжиття заходів щодо вирішення порушеного в листах питання згідно із вимогами законодавства України.
Під час перевірки встановлено, що до заяви ОСОБА_1 про оформлення належності до громадянства України не долучено документи, які повинні слугувати підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пункту З частини 1 ст. З Закону України «Про громадянство України», натомість, до заяви про оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 долучено копію рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.03.2007 року, яке набрало законної сили 19.03.2007, про вставнолення постійного проживання на території України з березня 1991 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відзиві зазначено, що судове рішення має підтверджувати факт постійного проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання станом на 13 листопада 1991 року.
Долучене до заяви про оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2007 року свідчить про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_1 з березня 1991 року.
На думку відповідача, наявне свідчить про відсутність документального підтвердження підстав як для оформлення ОСОБА_1 належності до громадянства України відповідно до п.3 частини першої ст. 3 Закону України «Про громадянство України», так і для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті3 цього Закону.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець РФ, є громадянином України відповідно до паспорта № НОМЕР_2 , виданого 01.10.2020 року, органом 8024.
Громадянство України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав на підставі рішення УМВС України в Дніпропетровській області про оформлення належності до громадянства України від 08.08.2007, яке прийняте відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України».
09.08.2007 року на ім`я ОСОБА_1 була видана довідка № 7361 «Про реєстрацію особи громадянином України», на підставі чого позивач користується усім обсягом прав, наданих громадянину України згідно із Конституцією України.
13.01.2023 року заступником начальника Соборного відділу у м. Дніпрі поведена перевірка підстав оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 на підставі матеріалів справи про оформлення належності до громадянства України у відношенні зазначеної особи та на підставі копії листів Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державною Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 20.23.3033 року № 5/6/1/5-3733 та від 21.12.2022 року № 5/6/1/5/3761, які надійшли з Головного управління ДМС у Дніпропетровській області.
Перевіркою встановлено, що 08.08.2007 року УМВС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про оформлення належності до громадянства України відповідно до п.3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви про оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 долучено копію рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська віж 06.03.2007 року, яке набрало чинності 19.03.2007, про встановлення факту постійного проживання на території України з березня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За результатами проведених перевірок встановлено, що до заяви ОСОБА_1 про оформлення належності до громадянства України не долучено документи, які повинні слугувати підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», натомість до заяви про оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 долучено копію рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.03.2007 року, яке набрало чинності 19.03.2007 року, про встановлення факту постійного проживання на території України з березня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вищезазначеним висновком від 13.01.2023 року вирішено:
- анулювати рішення УМВС України в Дніпропетровській області від 08.08.2007 щодо оформлення належності до громадянства України відповідно до п.3 ч.1 ст. З Закону України «Про громадянства України» від 18.01.2001 у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владикавказ російської федерації, як таке, що не підтверджує документально наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.
- визнати довідку № 7361 від 09.08.2007 «Про реєстрацію особи громадянином України», яка видана на ім`я ОСОБА_1 , виданою безпідставно та такою, що підлягає вилученню та додати її до матеріалів справи.
- дані про паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон, які видані на ім`я ОСОБА_1 внести в Базу даних ІП ФМ «Недійсні документи».
- копію висновки направити до ЦМУ у м. Києві для долучення до матеріалів справи № 7431 1 у відношенні ОСОБА_1 , подальшого відцифрування та зберігання.
Цей висновок затверджений рішенням начальника заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області та погодженого начальником відділу з питань громадянства ГУ ДМС у Дніпроптеровській області від 13.01.2023 року.
На адвокатський запит представника позивача щодо прийнятих рішень відносно ОСОБА_1 , остання отримала 28.02.2023 року відповідь Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області, що 31.01.2023 року Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області затверджено висновок заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі Головного управління ДМС України у Дніпроптеровській області, погодженого начальником відділу з питань громадянства ГУ ДМС у Дніпроптеровській області щодо перевірки підстав оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця рф, згідно із яким прийнято рішення про анулювання рішення УМВС України в Дніпропетровській області від 08.08.2007 року про оформлення належності особи до громадянства України, а також визнання виданою безпідставно довідку № 7361 від 09.08.2007 «Про реєстрацію особи громадянином України» на ім`я ОСОБА_1 .
Відомості про недійсність паспорта громадянина УКраїни № НОМЕР_2 , виданого 01.10.2020 року (орган -8024) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до бази даних ЄДДР відповідно до п. 108 Порялку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорту громадяника України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 із змінами.
Законність та обґрунтованість прияняття відповідачем вищезазначеного висновку та рішення, яким затверджено висновок, є предметом спору у цій справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України від 18.01.2001 N 2235-III "Про громадянство України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон N 2235-III).
Згідно зі статтею 3 Закону N 2235-III громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону N 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Згідно зі статтею 6 Закону N 2235-III громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону N 2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Частиною сьомою вказаної статті Закону N 2235-III встановлено, що датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про громадянство України" громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Підстави для виходу з громадянства України наведено у ст.18 Закону України «Про громадянство України», при цьому виходячи з положень наведеної правової норми, вихід з громадянства України відбувається за власної волі та відповідним клопотанням особи - громадянина України.
Перелік підстав для втрати громадянства України, який є обмеженим і розширенню не підлягає, наведено у ст.19 Закону України «Про громадянство України», зокрема 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.
Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що набуття відповідного правового зв`язку особи та Української держави відбувається відповідно до закону за дотримання критеріїв набуття громадянства.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України передбачено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (далі - Порядок №215).
Пунктом 1 Порядку №215 зазначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом II цього Порядку.
Відповідно до пункту 3 Порядку №215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі із зазначенням дати її складання та підписується заявником.
Згідно із пунктом 4 Порядку №215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.
Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується:
а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:
осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;
осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;
б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;
в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.
Відповідно до пункту 10 Порядку №215 для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію свідоцтва про народження;
в) один з таких документів:
- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;
- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.
Згідно із пунктом 90 цього Порядку №215 територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України. Рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України або про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.
Відтак Порядком № 215 встановлено чіткий алгоритм дій по здійсненню провадження за заявами про встановлення або оформлення належності до громадянства України.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).
Вирішуючи питання правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, що є предметом спору у цій справі, в розумінні вимог ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.
Аналізуючи наведені вище норми Порядку № 215 (п. 10) та перелік документів для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає, зокрема, один з таких документів, у тому числі, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Як видно з матеріалів справи, позивачем під час звернення до компетентних органів з заявою про встановлення належності до громадянства України подано перелік документів, які вимагаються Порядком №215 та Законом України «Про громадянство України», зокрема рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.03.2007 року, яке набрало чинності 19.03.2007 року, про встановлення факту постійного проживання на території України з березня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_1 ,23.01.2989 р.н
У рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2007 року № 2-0-57/2007 встановлено, що в березні 1991 року ОСОБА_2 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітній син ОСОБА_1 переїхали на постійне місце проживання на територію України , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Роздольнянської селищної ради Республіки Крим, де зазначено, що ОСОБА_1 відвідував дитячий садочок "Звездочка" з 03.03.1991 року по 27.12.1991 року, довідкою дитячої міської клінічної лікарні, з якої вбачається, що дитина ОСОБА_1 проходив щеплення на території від захворювання за місцем проживання.
З 1997 року заявниця ( ОСОБА_2 , мати) зі своїм сином переїхали на постійне місце проживання у АДРЕСА_2 , де і проживають по теперішній час, що підтверджується довідкою Холмогорського територіального комітету, а також довідкою сш № 73 м. Дніпропетровська, де вказано, що ОСОБА_1 навчався у цьому навчальному закладі з 1997 по 2005р., свідоцтвом про народження іншої дитини - ОСОБА_5 , яка народилася в м. Дніпропетровськ 07.01.2000 року, довідкою про навчання ОСОБА_5 у навчальному закладі м. Дніпропетровська - сш № 73 /а.с. № 12, 14, 16, 17/. Факт постійного проживання заявниці і її сина ОСОБА_1 , на території України з 1991р. підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які були допитані у судовому засіданні 06.03.2007р. /а.с. № 25-30/.
Цим судовим рішенням також встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ул`яновська Російської Федерації та її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владикавказ Республіки Північна Осетія-Аланія Російської Федерації на території України з березня 1991 року.
Суд звертає увагу, що факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).
Зауважень щодо інших документів, які додані позивачем до заяви при оформленні громадянства, у відповідача не було.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що відповідачем не надано доказів та судом не встановлено фактів, які б свідчили про подання позивачем під час оформлення паспорта громадянина України свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права набути громадянство України.
Окрім того, суд звертає увагу на вимоги п. 90 Порядку № 215, відповідно до яких відповідач повинен був ще на стадії прийняття документів від позивача на оформлення громадянства повернути такі документи для усунення недоліків, в разі якщо такі мали місце, і не мав права приймати рішення про надання громадянвства без законних підстав.
Однак, з моменту надання громадянства позивачу (2007 рік) до моменту прийнятття оскаржуваного рішення (13.01.2023 року) пройшло понад 16 років.
Інших випадків припинення громадянства, вичерпний перелік яких визначений ст.17 Закону України "Про громадянство", відповідач не взазує як підставу для прийняття спірного висновку. Останній (висновок) прийнятий лише з однієї підстави: не надання усіх документів, необхідних для надання заяви про набуття громадянства.
Водночас матеріали справи та встановлені судом обставини спростовують такий висновк відповідача, так як у позивача на момент звернення з відповідною заявою були наявні усі необхідні документи для оформлення громадянства, а у рішенні суду встановлено факт постійного проживання позивача з березня 1991 року на території України, тому відповідач з прийняттям оскаржуваного висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 13.01.2023 року, затвердженого начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, позбавив позивача громадянства України без законних підстав з порушенням принципу правової визначенності, що є неприпустимим.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-ІV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до приватного та сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Словосполучення "згідно із законом" не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою якості "закону", вимогою принципу верховенства права, про що прямо йдеться у преамбулі Конвенції. Отже цей вислів означає, - і це випливає з предмету і мети статті 8, - що в національному законодавстві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані п.1.
ЄСПЛ зазначає, що втручання має бути не лише здійснене згідно із законом, але й вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Поняття необхідності передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (рішення у справі Кембел проти Сполученого Королівства" від 25.03.1992 року п.44).
Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, наданими національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.
Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).
З урахуванням наведених положень Конвенції та правових позицій ЄСПЛ суд зробив висновок, що прийняття відповідачем оскаржуваного висновку більш ніж через 16 років після отримання позивачем паспорта громадянина України є втручанням в приватне життя позивача, яке не має легітимної мет, не є необхідним у демократичному суспільстві та не підтверджується належними доказами.
В даному випадку, суб`єктом владних повноважень не зазначено, які саме порушення допущено позивачем під час оформлення паспорта громадянина України, окрім посилань на невстановлений у рішенні суду факт проживання позивача 13 листопада 1991 року на території України, що спростовується змістом цього судового рішення. Натомість усі доводи відповідача ґрунтуються лише на можливих помилках суб`єкта владних повноважень під час здійснення ним своїх функцій, що не може бути саме по собі підставою для позбавлення особи громадянства.
Посилання органу міграційної служби на оформлення позивачу паспорта громадянина України з порушенням вимог п. 3 статті 3 Закону України «Про громадянство України» не знайшли свого підтвердження також і у вигляді притягнення відповідних посадових осіб до відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, здійснення своїх повноважень з порушенням вимог чинного законодавства.
Долучені до матеріалів справи копія листа від 11.01.2023 року № 6.4/103-23 та копія копія висновку Головного управління ДМС у Дніпропетровській області не досліджуються судом при розгляді цієї справи, так як є не належними та не достатніми доказами, оскільки не стосуються предмета доказування у цій справі.
З урахуванням викладеного суд зробив висновок, що з метою належного захисту прав позивача позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування висновок ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 31.01.2023 року, який затверджено рішенням заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, щодо перевірки підстав оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, підлягають задоволенню.
Враховуючи ту обставину, що спірним висновком з метою недопущення факту користування недійсним документом, після затвердження висновку службової перевірки, доручено забезпечити внесення відомостей про недійний паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 01.10.2020, органом 8024, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІП «Заява про видачу паспорта громадянина України» та ФМ «Недійсні документи» Єдиної інформаційно-аналітичної системи УМП ДМС, то підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області виключити відомості про недійсність паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 01.10.2020, органом 8024, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із бази даних ЄДДР, ІП ФМ «Недійсні документи».
Згідно із ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Беручи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно із ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір на суму 1073,60 грн.
Оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір за в сумі 1073,60 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 31.01.2023 року, яким затверджено висновок заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області щодо перевірки підстав оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області виключити відомості про недійсність паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 01.10.2020, органом 8024, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із бази даних ЄДДР, ІП ФМ «Недійсні документи».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук