Справа № 260/845/22
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/845/22 пров. № А/857/18276/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 260/845/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Микуляком П.П. в м. Ужгороді Закарпатської області 21.09.2022 о 15:30 год., повний текст судового рішення складено 09.11.2022), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі ГУНП, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП від 10.12.2021 року № 2858 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач своїми діями, що виявились у невиконанні належним чином своїх службових обов`язків, зокрема у нездійсненні відповідної перевірки в Інформаційному порталі Національної поліції (далі ІПНП) на предмет компрометуючих відомостей стосовно громадянина ОСОБА_2 , вчинила дисциплінарний проступок, за який її і було притягнуто до відповідальності.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте правом на участь у розгляді справи не скористалися.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

В день розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про відкладення її розгляду у зв`язку із його зайнятістю у розгляді іншої справи в іншому суді.

Апеляційний суд при вирішенні даного клопотання враховує, що розгляд справи відкладався за клопотанням даного учасника справи, заявленого із тих же підстав.

Крім того, дана справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, жоден із учасників справи не заявляв клопотань про надання додаткових доказів.

До того ж, представник позивача скористався правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, в якому чітко виклав позицію щодо доводів апелянта.

Тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, що не з`явилися.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до ГУНП із Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшов лист про те, що їхніми працівниками здійснювалось оперативне супроводження кримінального провадження № 0000855, відкритого 09.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 КК України, у рамках якого, у ході реалізації матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28.10.2020 року повідомлено про підозру у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 КК України.

Дисциплінарною комісією ГУНП, утвореною наказом ГУНП від 30.11.2021 № 2762, проведено службове розслідування за фактами неналежного виконання службових обов`язків дільничним офіцером поліції сектору ДОП відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП ОСОБА_1 .

У висновку службового розслідування зазначено про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, що виявилося, зокрема, у нездійсненні нею відповідної перевірки в ІПНП на предмет компрометуючих відомостей стосовно ОСОБА_2 , який був підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000855, при підготовці 26.08.2021 висновку про відсутність заперечень щодо зміни прізвища особи. Даними діями ОСОБА_1 порушила вимоги частини першої та пункту 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VII (далі Дисциплінарний статут), пунктів 1, 2 частини першої статті 18 та частини першої, другої статті 25 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Службовим розслідуванням встановлено, що саме факт неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_1 призвів до зміни анкетних даних особи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , в серпні 2021 року звернувся до Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на інше.

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану зібрані матеріали та заяву особи про зміну прізвища на підставі пункту 8 Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 915, скерував для проведення перевірки та надання висновку про можливість зміни прізвища до Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області (далі Ужгородський РУП ГУНП).

19.08.2021 року до Ужгородського РУП ГУНП надійшли вищезгадані матеріали, розгляд яких начальником відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП майором поліції Тішковим Т.С. було доручено дільничному офіцеру поліції сектору ДОП відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанту поліції Жовтані К.М., яка за результатами перевірки підготувала висновок, де зазначено:

- «Про можливість зміни прізвища гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 »

- «Ужгородський РУП ГУНП в Закарпатській області компрометуючими матеріалами відносно гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не володіє».

Даний висновок був затверджений начальником Ужгородського РУП ГУНП полковником поліції Янчинським О.

В подальшому вищевказані матеріали перевірки були надіслані до Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

04.09.2021р. громадянин ОСОБА_3 змінив прізвище на інше, що підтверджується актовим записом про зміну імені № 48.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до повноважень та обов`язків дільничного офіцера поліції не входить пошук та перевірка компрометуючої інформації щодо будь-якої особи.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 19 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Положеннями частини першої статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно статті 60 Закону № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Водночас, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Таким чином, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, попередження про неповну службову відповідність.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування передбачена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 р. №893 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1-3 розділу V Порядку № 893 встановлено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку № 893, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

На підставі пункту першого Розділу VІ Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Матеріалами справи підтверджується і було вказано апеляційним судом вище, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стали результати службового розслідування про скоєння позивачем дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог частини першої та пункту 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту.

Виходячи із наведених вище положень частини першої та пункту 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно частини 1, 2 статті 25 Закону № 580-VIIІ поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених законом. Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності:

1) формує реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;

2) користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади;

3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу;

4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями;

5) надає до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі та в обсягах даних, зазначених у статтях 7, 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відомості, необхідні для забезпечення ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Апеляційним судом встановлено, що вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, який передбачений вищенаведеними нормами, виявилось у неналежному виконанні службових обов`язків, а саме нездійснення відповідної перевірки в ІПНП на предмет компрометуючих відомостей стосовно ОСОБА_2 , який був підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000855 при підготовці 26.08.2021 висновку про відсутність заперечень щодо зміни прізвища особи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що 05.02.2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л. постановлено ухвалу по справі № 757/4248/21-к, якою скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України, в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000855 від 09.09.2020 року, відповідно ОСОБА_1 надала правомірний висновок щодо гр. ОСОБА_3 , оскільки останній на момент формування вказаного висновку не перебував у статусі підозрюваного/обвинуваченого. Крім того, відповідно до Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 28.07.2017 № 650, якою регулюється діяльність дільничних офіцерів поліції до повноважень та обов`язків дільничного офіцера поліції не входить пошук та перевірка компрометуючої інформації щодо будь-якої особи.

Однак, апеляційним судом встановлено, що, надаючи висновок щодо гр. ОСОБА_3 , позивачка не здійснила перевірку вищевказаної особи по ІІПС «Армор», в якій значились відомості щодо розпочатого кримінального провадження та повідомлення про підозру ОСОБА_3 , при тому, що доступ до даної системи у позивачки є, як зазначалось в матеріалах службового розслідування, та не заперечується сторонами, вхід до системи ІТС ІПНП Жовтані К.М. не здійснювала.

Тим більше, що висновок, складений ОСОБА_1 , щодо можливості зміни прізвища ОСОБА_3 не містив жодних відомостей про пред`явлення та подальше скасування судом підозри вказаній особі, про наявність кримінального провадження щодо неї, а лише зазначено, що Ужгородське РУП ГУНП не володіє компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_3 .

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що надаючи висновок щодо гр. ОСОБА_3 позивачка проігнорувала наказ керівника, замість безумовного виконання закріплених законами перед поліцією завдань (в даному випадку частинами першою та другою статті 25 Закону № 580-VIII), не вчинила всіх належних та можливих дій для виконання покладеного на неї завдання, а відтак своїм вчинком порушила вимоги Дисциплінарного статуту, зазначену у висновку службового розслідування.

Щодо покликання позивача на те, що до повноважень та обов`язків ОСОБА_1 не входить пошук та перевірка компрометуючої інформації щодо будь-якої особи, апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 5 розділу ІІ Посадової інструкції (функціональні обов`язки) лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дільничого офіцера поліції сектору дільничих офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції, до обов`язків дільничого входить надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави.

Пунктом 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що поліцейський зобов`язаний безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, а пункт 4 частини другої статті 25 Закону № 580-VIII покладає на поліцію повноваження щодо інформаційної взаємодії з іншими органами державної влади України.

Згідно матеріалів справи розгляд матеріалів щодо зміни прізвища ОСОБА_3 було доручено ОСОБА_1 її безпосереднім начальником начальником відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП майором поліції Тішковим Т.С.

Виконуючи розпорядження керівництва про встановлення наявності компрометуючих даних на громадянина ОСОБА_3 , позивач не заперечувала, що така діяльність перебуває поза межами її повноважень, не відмовилася від її виконання з цих підстав, а тому апеляційний суд відкидає, як безпідставні, такі доводи позивачки, що були підтримані судом першої інстанції.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що за наслідками проведення службового розслідування відповідачем доведено порушення позивачем вимог частин6и першою та пункту 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 та частини першої, другої статті 25 Закону № 580-VIII, яке виявилось у неналежному виконанні службових обов`язків, а саме нездійснення відповідної перевірки в ІПНП на предмет компрометуючих відомостей стосовно ОСОБА_2 , який був підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000855 при підготовці 26.08.2021 висновку про відсутність заперечень щодо зміни прізвища особи.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 260/845/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 11.04.2023