Справа № 200/199/23
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2023 року Справа№200/199/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 06.12.2022 він звернувся до Пенсійного фонду України, із заявою про призначення пенсії. Втім, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача, що його пільговий стаж становить 14 років 7 місяців 15 днів, а страховий: 26 років 7 місяців 19 днів. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації у зв`язку з відсутністю підтверджуючої довідки з Пенсійного фонду Російської Федерації щодо сплати страхових внесків. Крім того позивачу повідомлено, що до розгляду не прийнято довідку б/н від 12.04.2006, видану ТОВ «Доншахтоспецстрой». На переконання позивача відповідач невірно розрахував його пільговий стаж, адже у трудовій книжці належним чином зафіксовано, що у спірні періоди він працював на посадах, які відносяться до частини 3 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні пенсії та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії, прийняте за результатами розгляду заяви про призначення пенсії від 06.12.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію ОСОБА_1 з 06.12.2022 року, зарахувавши:

- до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з повним робочим днем під землею, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, згідно з записами трудових книжок серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , а саме:

з 08.12.1995 по 14.04.1996,

з 15.07.1996 по 16.12.1996,

з 24.12.1996 по ,

з 14.07.1998 по 04.06.2000,

з 05.06.2000 по 21.09.2001,

з 08.10.2001 по 11.08.2002,

з 01.09.1992 по 30.06.1996,

з 25.11.2003 по 30.06.2004,

з 26.07.2004 по 25.10.2004,

з 25.10.2004 по 08.11.2005,

з 24.11.2005 по 04.04.2006,

з 03.05.2006 по 09.07.2006,

з 30.07.2008 по 15.11.2008,

з 14.02.2011 по 31.03.2012,

з 02.04.2012 по 17.03.2014,

з 07.04.2014 по 06.06.2018,

з 13.06.2018 по 19.04.2019,

з 26.04.2019 по 01.06.2019,

з 12.06.2019 по 06.12.2022,

з 05.03.2003 по 01.10.2003,

з 29.09.2006 по 26.06.2008.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов. Так, в обґрунтування незгоди з позовними вимогами, представник Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області зазначає, що рішенням від 14.12.2022 № 25 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. При розгляді документів позивача до пільгового стажу не було враховано періоди роботи на території Російської Федерації у зв`язку з відсутністю підтверджуючої довідки про сплату страхових внесків. Крім того, до розгляду не було прийнято довідку від 12.04.2006 через невідповідність вимогам Порядку № 22-1.

У зв`язку з наведеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що заява ОСОБА_1 була розглянута саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області є належним відповідачем по справі. З наведених підстав, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою від 23.01.2023 Донецький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Надав позивачу - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду уточненої позовної заяви та її копії для відповідачів.

Ухвалою від 30.01.2023 суд продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Надав позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого він мав надати суду докази сплати судового збору у розмірі 1 073, 60 грн та уточненої позовної заяви.

Ухвалою від 06.02.2023 суд задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом тридцяти днів. Прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії та відкрив провадження по справі № 200/199/23. Розгляд адміністративної справи № 200/199/23 суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03 березня 2023 року суд виніс ухвалу, якою витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повний розрахунок стажу ОСОБА_1 , а також копію спірного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, прийняте за результатами розгляду заяви про призначення пенсії від 06.12.2022. Витребував у позивача пояснення стосовно дати, по яку він просить зарахувати період роботи з 24.12.1996. Продовжив розгляд справи на тридцять днів.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затверджених Законами України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX відповідно, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 год 30 хв 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_5 .

Судом з копії військового квитка серії НОМЕР_6 встановлено, що у період з 24 грудня 1996 року по 28 травня 1998 року позивач проходив військову службу.

Судом з розрахунку стажу позивача було встановлено, що періоди з 08.12.1995 по 14.04.1996 враховано до пільгового стажу, за виключенням періоду з 01.02.1996 по 05.02.1996.

Крім того, періоди:

з 15.07.1996 по 16.12.1996 - враховано,

з 24.12.1996 по 28.05.1998 - військова служба не врахована як пільгова,

з 14.07.1998 по 04.06.2000 - враховано,

з 05.06.2000 по 21.09.2001 - враховано,

з 08.10.2001 по 11.08.2002 - не враховано,

з 01.09.1992 по 30.06.1996 - навчання не враховано,

з 05.03.2003 по 01.10.2003 - не враховано,

з 25.11.2003 по 30.06.2004 - не враховано,

з 26.07.2004 по 25.10.2004 (по 24.10.2004) - враховано,

з 25.10.2004 по 08.11.2005 - враховано,

з 24.11.2005 по 04.04.2006 - не враховано,

з 03.05.2006 по 09.07.2006 - враховано,

з 30.07.2008 по 15.11.2008 - не враховано,

з 14.02.2011 по 31.03.2012- не враховано,

з 02.04.2012 по 17.03.2014 - не враховано,

з 07.04.2014 по 06.06.2018, був врахований відповідачем, крім періодів:

з 07.04.2014 по 08.04.2014,

з 01.05.2014 по 03.05.2014,

з 01.06.2014 по 01.06.2014,

з 01.08.2014 по 03.08.2014,

з 01.11.2014 по 02.11.2014,

з 01.12.2014 по 23.12.2014,

з 01.01.2015 по 07.01.2015,

з 01.02.2015 по 14.02.2015,

з 01.03.2015 по 21.03.2015,

з 01.04.2015 по 21.04.2015,

з 01.05.2015 по 18.05.2015,

з 01.06.2015 по 20.06.2015,

з 01.07.2015 по 09.07.2015,

з 01.08.2015 по 20.08.2015,

з 01.09.2015 по 22.09.2015,

з 01.10.2015 по 02.10.2015,

з 01.11.2015 по 01.11.2015,

з 01.12.2015 по 03.12.2015,

з 01.01.2016 по 01.01.2016,

з 01.03.2016 по 01.03.2016,

з 01.04.2016 по 01.04.2016,

з 01.05.2016 по 01.05.2016,

з 01.06.2016 по 02.06.2016,

з 01.07.2016 по 01.07.2016,

з 01.08.2016 по 04.08.2016,

з 01.09.2016 по 01.09.2016,

з 01.11.2016 по 01.11.2016,

з 01.03.2017 по 02.03.2017,

з 01.06.2017 по 01.06.2017,

з 01.07.2017 по 02.07.2017,

з 01.02.2018 по 03.02.2018,

з 01.05.2018 по 01.05.2018.

Суд зазначає, що вказані періоди не були враховані відповідачем при розрахунку стажу, адже в зазначені періоди позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, також перебував у простої, про що свідчить копія довідки від 17.10.2022 № 1769.

Крім того, періоди:

з 13.06.2018 по 19.04.2019 - враховано,

з 26.04.2019 по 01.06.2019 - не враховано,

з 12.06.2019 по 30.09.2022 - враховано,

з 01.10.2022 по 06.12.2022 - не враховано.

Судом з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що у період з 08.10.2001 по 11.08.2002, з 25.11.2003 по 30.06.2004, з 24.11.2005 по 04.04.2006, 30.07.2008 по 15.11.2008, з 14.02.2011 по 31.03.2012, з 02.04.2012 по 17.03.2014, з 26.04.2019 по 01.06.2019, з 01.10.2022 по 06.12.2022 він працював на роботах, що дають право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", це періоди роботи з повним робочим днем під землею, який передбачений Постановою КМУ від 31.03.1994 № 202.

Поряд з цим, у період з 05.03.2003 по 01.10.2003, позивач також працював на зазначених роботах, про що свідчить копія трудової книжки серії НОМЕР_7 .

Судом також встановлено, що у період з 29.09.2006 по 26.06.2008 позивач працював на підприємстві «Артикуголь», про що свідчать довідка від 26.06.2008. Втім, зазначений період не враховано ані до страхового, ані до пільгового стажів позивача.

06 грудня 2022 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.

Втім, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 25 від 14.12.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу. Так, пенсійний орган зазначив, що пільговий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 7 місяців 15 днів, а страховий: 26 років 7 місяців 19 днів. До страхового стажу ОСОБА_1 , не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації у зв`язку з відсутністю підтверджуючої довідки з Пенсійного фонду Російської Федерації щодо сплати страхових внесків. Крім того повідомлено, що до розгляду не прийнято довідку б/н від 12.04.2006, видану ТОВ «Доншахтоспецстрой».

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Згідно з п. 2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788).

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Підтвердженням (доказом) того, що позивач у вищезазначені періоди (які не зараховані до пільгового стажу) працював повний робочий день на пільгових роботах - є записи в його трудовій книжці.

Водночас, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом встановлено, що у періоди з 08.10.2001 по 11.08.2002, з 05.03.2003 по 01.10.2003, з 25.11.2003 по 30.06.2004, з 24.11.2005 по 04.04.2006, 30.07.2008 по 15.11.2008, з 14.02.2011 по 31.03.2012, з 02.04.2012 по 17.03.2014, з 26.04.2019 по 01.06.2019, з 01.10.2022 по 06.12.2022 (дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії) позивач працював на посадах, що віднесені до списку № 1, втім не були зараховані відповідачем до пільгового стажу.

Втім періоди з 15.07.1996 по 16.12.1996, з 14.07.1998 по 04.06.2000, з 05.06.2000 по 21.09.2001, з 26.07.2004 по 24.10.2004, з 25.10.2004 по 08.11.2005, з 03.05.2006 по 09.07.2006, з 07.04.2014 по 06.06.2018 (за виключенням періодів перебування у безоплатній відпустці та роботі на неповну зайнятість), з 13.06.2018 по 19.04.2019, з 12.06.2019 по 30.09.2022 враховані до пільгового стажу за списком № 1, а отже вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що посилання відповідача на неприйнятті довідки, не приймає до уваги, адже згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Разом з цим, не проведення перевірки підприємства, яким видано довідку, не є підставою для неврахування такої довідки при обчислення розміру пенсії за віком на пільгових умовах при призначенні пенсії.

Суд також зауважує, що невідповідність довідки встановленій формі не може порушувати право позивача на соціальний захист.

Крім того, суд зауважує, що у спірному рішенні відповідач не вказав, які саме періоди не були враховані та з яких підстав.

Щодо зарахування періоду навчання з 01.09.1992 по 30.06.1996 суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач навчався з 01.09.1992 по 30.06.1996 в Селидівському гірничому технікумі та отримав кваліфікацію «гірничий технік-технолог».

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вбачається із записів трудової книжки, позивач з 08.12.1995 працював на посаді що визначена Списком № 1.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено право позивача на зарахування періоду його навчання у Селидівському гірничому технікумі до пільгового стажу, адже перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження військової служби, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 24.12.1996 по 28.05.1998 позивач проходив військову службу. При цьому, до служби та після служби позивач виконував роботу, яка відноситься до Списку № 1, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах.

Відповідно до п.п. в абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Приписами статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до п.п. «к» п. 109 постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 03.08.1972 № 590 (яка діяла в період служби позивача), крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МГБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції; перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в встановленому порядку.

Тобто п. 109 Постанови № 590 надає право особи на зарахування періоду військової служби у лавах Збройних сил СРСР до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Таким чином, оскільки позивач до проходження військової служби працював на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до його спеціального стажу, відповідно до вимог чинного законодавства, має бути зарахований період проходження військової служби.

З приводу відмови відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 29.09.2006 по 26.06.2008 у Державному тресті «Артиквугілля» на архіпелазі Шпіцберген» на руднику «Барценбург», суд вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

За частинами 2, 3 статті 6 Угоди встановлено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

На громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Зі змісту викладеного слідує, що Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії, а тому, і заробіток за відповідний період слід включати при обчисленні пенсії.

Частиною 1 ст. 10 Федерального Закону Російської Федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» встановлено, що до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації.

Згідно з абз. 5 ч. 1ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною 3 ст. 44 Закону № 1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, у разі сумніву пенсійний орган має право направити запит та перевірити інформацію, поданої для призначення пенсії, передбачені законодавством та належать до його компетенції.

Разом з тим на даний час, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації направлення відповідних запитів не можливе, а отже суд вважає, що відповідач повинен був виходити з документів, які були надані позивачем для підтвердження періодів своєї роботи. Тим більш, що і трудова книжка, і інші надані документи позивачем містять достатньо інформації щодо трудової діяльності ОСОБА_1 у Державному тресті «Артиквугілля» на архіпелазі Шпіцберген» на руднику «Барценбург» і віднесення його професії до Списку № 1.

Крім того, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 та № 58/2023 від 06.02.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Так, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво. А тому з огляду на викладене, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Отже, вказаний період має бути врахований до пільгового стажу позивача. Крім того, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зарахувати спірний період і до страхового стажу.

Щодо зарахування періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, позивач у 2014 році (квітень - 2 дні, травень - 3 дні, червень - 1 день, серпень - 3 дні, вересень - 1 день, листопад - 2 дні), у 2015 році (лютий - 4 дні, березень - 4 дні, вересень -1 день, грудень - 3 дні), 2016 - січень 1 день, березень - 1 день, квітень - 1 день, травень - 1 день, червень - 2 дні, липень -1 день, серпень - 4 дні, вересень -1 день, листопад - 1 день), у 2017 році (березень - 2 дні, червень - 1 день, липень - 2 дні), у 2018 році (березень - 2 дні та травень 1 день) перебував у відпустках без збереження заробітної плати.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а та постанові від 26.03.2020 у справі № 423/2860/16-а зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк або подання додаткових документів має застосовуватися органом Пенсійного фонду з урахуванням пункту 1 статті 7 Закону № 1058-ІV, згідно з яким загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду. Тобто у разі можливості усунення недоліків у поданих документах, орган Пенсійного фонду має повідомити про це зацікавлену особу та зажадати такого усунення, а не відмовляти одразу з формальних підстав. Відмова у призначенні (перерахунку) пенсії повинна свідчити про відсутність у особи відповідного права, бути остаточною на час розгляду відповідного звернення компетентним органом. Таке відповідатиме принципу правової визначеності та належного урядування, про необхідність дотримання яких неодноразово вказувалося у рішеннях ЄСПЛ.

Не зважаючи на наявність відповідного права, відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можливо було б підтвердити зв`язок відпусток без збереження заробітної плати у спірний період роботи позивача з виробничою необхідністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами не спростовується, що періоди відпусток без збереження заробітної плати стались через виробничу необхідність, а тому вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Крім того, суд встановив, позивач не працював у зв`язку зі скасуванням автобусних рейсів в 2014 році: грудні - 23 дня, в 2015 році: в січні - 7 днів, в лютому - 10 днів, в березні 17 днів, в квітні 21 день, в травні 18 днів, в червні 20 днів, в липні - 9 днів, в серпні 20 днів, в вересні 22 дні, в жовтні - 2 дні. Поряд з цим, оплата в ці дні здійснювалась в розмірі 2/3 тарифної ставки згідно зі ст. 113 п. 1 Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 113 Кодексу Законів про працю України (в редакції, чинній впродовж спірного періоду), час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Тобто, зі змісту вказаної довідки достеменно вбачається, що роботодавець підтверджує простій в роботі в ці періоди не з вини позивача.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

В листі Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 713/039/161-16 надано роз`яснення, в якому зазначено, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Отже, період роботи ОСОБА_1 з 07.04.2014 по 06.06.2018 має бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача, з урахуванням висновків суду.

Враховуючи, що спірне рішення ґрунтується на невірному визначенні пільгового стажу ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.12.2022 № 25, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу - 25 років, підлягає скасуванню. Крім того, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати зазначене рішення протиправним, як того вимагають приписи ст. 245 КАС України.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, а саме: визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними, суд зазначає, що в даному випадку вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції та не тягне за собою настання будь-яких негативних наслідків для особи, правові наслідки для позивача тягне акт індивідуальної дії - рішення.

Отже достатнім та необхідним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.12.2022 № 25.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Отже, вимога позивача про призначення пенсії не підлягає задоволенню.

Втім, в даному випадку належним та достатнім способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням періодів роботи з 08.10.2001 по 11.08.2002, з 05.03.2003 по 01.10.2003, з 25.11.2003 по 30.06.2004, з 24.11.2005 по 04.04.2006, 30.07.2008 по 15.11.2008, з 14.02.2011 по 31.03.2012, з 02.04.2012 по 17.03.2014, з 26.04.2019 по 01.06.2019, з 01.10.2022 по 06.12.2022, з 07.04.2014 по 06.06.2018, з 01.09.1992 по 30.06.1996, з 24.12.1996 по 28.05.1998 до пільгового стажу, з урахуванням висновків суду, а періоду з 29.09.2006 по 26.06.2008 до страхового та пільгового стажів.

Щодо територіального підрозділу, який мав розглядати заяву позивача про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Так, у п.4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено: … Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Саме на підставі вказаних положень, автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження протиправності автоматичного розподілу його заяви.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що суд розглядає справу в межах позовних вимог, які викладені у прохальній частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору у розмірі 700, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача, адже саме вказаним органом було порушено права позивача.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118, 139, 159-165, 199, 244-247, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, м. Слов`янськ, площа Соборна буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.12.2022 № 25, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.12.2022, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 з повним робочим днем під землею періодів роботи з 08.10.2001 по 11.08.2002, з 05.03.2003 по 01.10.2003, з 25.11.2003 по 30.06.2004, з 24.11.2005 по 04.04.2006, з 30.07.2008 по 15.11.2008, з 14.02.2011 по 31.03.2012, з 02.04.2012 по 17.03.2014, з 26.04.2019 по 01.06.2019, з 01.10.2022 по 06.12.2022, з 07.04.2014 по 06.06.2018, з 01.09.1992 по 30.06.1996, з 24.12.1996 по 28.05.1998, з урахуванням висновків суду, а періоду з 29.09.2006 по 26.06.2008 до страхового та пільгового стажів.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 700, 00 грн. (сімсот гривень).

Повний текст рішення складено 07.04.2023.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб