Справа № 240/2911/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/2911/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

10 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київська 102" (ОСББ) на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київська 102" (ОСББ) до Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київська 102" (ОСББ) звернулося до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у м.Житомирі Житомирської області, у якому просило:

- визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м.Житомирі Житомирської області щодо повернення без виконання наказу Господарського суду Житомирської області № 906/1227/19 від 30.12.2021, виданого на підставі додаткового судового рішення від 22.09.2021;

- зобов`язати Відповідача вчинити дії, передбачені "Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників", затвердженим постановою КМ України від 03.08.2011 № 845, для повного виконання наказу Господарського суду Житомирської області № 906/1227/19 від 30.12.2021.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач у даній справі не є а ні органом державної виконавчої служби, а ні іншим учасником виконавчого провадження в контексті Закону України "Про виконавче провадження", а тому бездіяльність відповідача і повернення ним наказу суду підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст.312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач оскаржує дії Відповідача при виконанні наказу Господарського суду Житомирської області № 906/1227/19 від 30.12.2021, виданого на підставі додаткового рішення суду від 22.09.2021, то даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки законодавством передбачений інший порядок його розгляду - Господарським судом Житомирської області.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України установлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 ст.124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: 1) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або 2) хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або 3) хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Положеннями п.1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Суд першої інстанції правильно визначив зміст спірних правовідносин, зазначивши, що ця справа стосується невиконання відповідачем наказу Господарського суду Житомирської області № 906/1227/19 від 30.12.2021.

Звертаючись до суду, позивач просить покласти на відповідача обов`язок виконати судове рішення та виданий на його підставі наказ у порядку, установленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово вирішував питання можливості звернення до суду з подібними вимогами.

Так, у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 Верховний Суд зазначив, що КАС України (статті 382-383) передбачають декілька форм судового контролю, що має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їхнього застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2020 року у справі № 826/13146/18, від 07 липня 2022 року у справі № 380/5165/21, від 20 жовтня 2022 року у справі №580/2491/21.

Хоча вказані постанови Верховного Суду і стосувалася справ, предметом яких було невиконання судових рішень в адміністративній справі, висловлена у них правова позиція щодо необхідності застосування спеціальних заходів впливу у випадку невиконання судового рішення може бути, з відповідними поправками, застосована до спорів, що виникли внаслідок невиконання судових рішень, прийнятих за правилами господарського судочинства.

Так, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах, врегульовано розділом V Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Згідно з частиною першою, третьою статті 327 ГПУ України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Частиною 1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як і в КАС України, розділом VI ГПК України (статті 339-345) передбачений механізм судового контролю за виконанням судових рішень, що покликаний забезпечити реальне виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 ст. 343 ГПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, виконання рішень господарських судів, невиконаних боржниками самостійно, здійснюється на підставі судових наказів (інших виконавчих документів, зокрема ухвал) у встановленому законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, який його ухвалив, шляхом застосування за заявою стягувача передбачених розділом VI ГПК України механізмів.

У цій справі поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такий підхід Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 13 березня 2019 року у справі №9901/947/18.

Отже, суд першої інстанції належним чином визначив характер спору, предмет і підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку про те, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року по справі № 300/1774/22, який, з урахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції при вирішенні даної справи.

Згідно вимог ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи характер спірних правовідносин, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак обґрунтовано зазначено про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київська 102" (ОСББ) залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.