Справа № 813/6371/15
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 813/6371/15

адміністративне провадження № К/990/30934/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №813/6371/15

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної служби МВС у місті Львові

про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення,

за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року

(головуючий суддя Гавдик З.В.)

і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року

(головуючий суддя: Мікула О.І., судді: Курилець А.Р., Кушнерик М.П.).

УСТАНОВИВ:

І. Історія справи

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС у місті Львові про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення, якою:

визнано протиправним і скасовано наказ Управління патрульної служби МВС у місті Львові від 6 листопада 2015 року за №28 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу моніторингу, аналітичного та правового забезпечення Управління патрульної служби МВС у місті Львові;

поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу моніторингу, аналітичного та правового забезпечення Управління патрульної служби МВС у місті Львові з 7 листопада 2015 року;

стягнуто з Управління патрульної служби МВС у місті Львові на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі: 43771 грн 38 коп, за виключенням податків та інших обов`язкових платежів.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив замінити боржника у виконавчому провадженні за виконавчим листом №813/6371/15 від 31 березня 2016 року з Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Львові (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, ) на Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ), у зв`язку із ліквідацією попереднього боржника.

Заяву обґрунтував тим, що Департамент патрульної поліції у спірних правовідносинах є правонаступником прав та обов`язків Управління патрульної служби МВС у місті Львові.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, заяву задоволено. Замінено боржника у виконавчому листі №813/6371/15 від 31 березня 2016 року з Управління патрульної служби МВС у місті Львові (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, ) на Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Постановою Верховного Суду від 27 січня 2022 року ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При повторному розгляді питання про заміну сторони у виконавчому листі в цій справі постановлено ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року, яку залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року. Указаними судовими рішеннями суди попередніх інстанцій заяву ОСОБА_1 задовольнили. Замінили боржника у виконавчому листі №813/6371/15 від 31 березня 2016 року з Управління патрульної служби МВС у місті Львові (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, ) на Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, якими вирішено питання про заміну сторони у виконавчому листі, Департамент патрульної поліції звернувся із касаційною скаргою на них до Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Представник ОСОБА_1 подав до Суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а ухвалу окружного суду і постанову апеляційного суду залишити без змін. Відзив обґрунтований правильністю вирішення спору судами попередніх інстанцій з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів скарги Департаменту патрульної поліції про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

В контексті порушеного питання Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Частиною першою статті 379 КАС України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно із частиною четвертою статті 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - «Закон») надано визначення, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Положеннями абзацу 1 частини п`ятої статті 15 Закону встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Тож з наведеного висновується, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження є припинення її юридичної особи та перехід її прав і обов`язків до іншої юридичної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - «Порядок»).

Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під цим терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі №524/4478/17 та від 20 лютого 2019 року у справі №826/16659/15.

Згідно з пунктом 51 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) (заява № 28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».

Отже, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення припинення первісного суб`єкта - Управління патрульної служби МВС у місті Львові та переходу його прав та обов`язків (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до Департаменту патрульної поліції.

Верховний Суд вже переглядав правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності (відсутності) підстав для визнання Департаменту патрульної поліції правонаступником Управління патрульної служби МВС у місті Львові у цих правовідносинах.

Так, у постанові від 27 січня 2022 року Верховний Суд констатував, що оскільки обов`язок боржника, який випливає з постанови Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року, не стосується публічно-владних функцій у сфері служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що були передані органам поліції у процесі реорганізації органів внутрішніх справ, то заміна ліквідованого Управління патрульної служби МВС у місті Львові як боржника за вказаним рішенням може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення, та переходу всіх його прав та обов`язків до правонаступника (повного правонаступництва).

До того ж, Верховний Суд у постанові від 27 січня 2022 року у цій справі встановив, що держава не відмовилась від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувались Управлінням МВС України патрульної служби у місті Львові, вказані завдання і функції згідно з постановою Кабінету Міністрів України №878 від 28 жовтня 2015 року закріплені за Міністерством внутрішніх справ України.

Між тим, у вказаній постанові Суд зауважив про передчасність висновків щодо відповідного правонаступництва між Управлінням патрульної служби МВС у місті Львові й Департаментом патрульної поліції, з огляду на те, що судами попередніх інстанцій:

1) не було досліджено, які саме функції та завдання виконувало Управління патрульної служби МВС у місті Львові та Департамент патрульної служби Міністерства внутрішніх справ;

2) не було встановлено обставин і не досліджено доказів, якими б підтверджувався факт правонаступництва ліквідованого Управління патрульної служби МВС у місті Львові саме Департаментом Національної поліції, а не передача відповідних функцій до певного територіального підрозділу.

Згідно із частиною п`ятою статті 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Тож, саме із указаних висновків і мотивів Верховного Суду мав виходити суд першої інстанції, здійснюючи новий розгляд заяви про заміну боржника у виконавчому листі в межах цієї справи.

Провівши новий розгляд справи, суди попередніх інстанцій встановили наступне.

Боржником у виконавчому листі №813/6371/15, виданому 31 березня 2016 року Львівським окружним адміністративним судом щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі: 43771, 38 грн, є Управління патрульної служби МВС у місті Львові.

14 квітня 2015 року МВС України видано наказ №431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ».

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», серед іншого визначено про ліквідацію Управління патрульної служби МВС у місті Львові.

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснена державна реєстрація припинення Управління патрульної служби МВС у місті Львові 16 серпня 2021 року, номер запису 003037090.

Листом від 26 лютого 2019 року №79аз/41/12/01-2019 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції повідомило представника позивача про те, що основні засоби (крім будівель - оренда), які перебували на балансі Управлінні патрульної служби МВС у місті Львові, передано на баланс Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Згідно із листом від 6 березня 2019 року №25/2/2-16аз Департамент державного майна та ресурсів Міністерства внутрішніх справ України повідомив представника позивача про те, що майно, яке обліковувалося на балансі Управління патрульної служби МВС у місті Львові, передано зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України на баланс або у користування Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідно до листа від 10 травня 2019 року №120аз/3/41/5/05-2019 Департамент патрульної поліції Національної поліції України повідомив представника позивача про те, що була здійснена передача майна з Управління патрульної служби МВС України у місті Львові на баланс Департаменту патрульної поліції.

Листом від 24 січня 2020 року №42/41/12-2020 Ліквідаційна комісія Управління патрульної служби МВС України у місті Львові на адвокатський запит представника позивача повідомила, що всі рахунки Управління у банках та інших фінансових установах, зокрема ГДКСУ у Львівській області закриті ще 20 жовтня 2016 року. Ліквідаційна комісія не отримує кошти та не здійснює виплати заборгованості по грошовому забезпеченню станом на січень 2020 року. Виплати по грошовому забезпеченню через інші організації не проводились. Державної установи, організації, уповноваженої здійснювати виплату заборгованості по грошовому забезпеченню не визначено, оскільки припинення Управління відбувається шляхом ліквідації юридичної особи без правонаступництва. З 6 грудня 2016 року до 1 січня 2020 року виплати заборгованості по грошовому забезпеченню на підставі рішення суду не проводились.

Доповідною запискою начальника ВЗД УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року передбачено, що адміністративна будівля, яка орендувалася Департаментом патрульної поліції в РВ ФДМУ по Львівській області перебуває на балансі (з правом оперативного управління) Департаменту патрульної поліції.

Згідно із доповідною запискою старшого статиста сектору транспортного забезпечення УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 20 травня 2022 року, службові транспортні засоби Управління патрульної служби МВС у місті Львові були передані до Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до довідки старшого інспектора ВКЗ УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 20 травня 2022 року, працівники Управління патрульної служби МВС у місті Львові звільнені з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу в інші органи.

На основі вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про правонаступництво Департаменту патрульної поліції прав та обов`язків Управління патрульної служби МВС у місті Львові.

У розрізі обставин цієї справи факт припинення юридичної особи - Управління патрульної служби МВС у місті Львові, судами встановлено. Так, згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація припинення Управління патрульної служби МВС у місті Львові здійснена 16 серпня 2021 року, номер запису 003037090.

Отже, за указаної обставини, а також з огляду на те, що спір не стосується публічно-владних функцій суб`єкта владних повноважень заміна ліквідованого Управління патрульної служби МВС у місті Львові як боржника у виконавчому листі може відбутись, тобто може настати повне правонаступництво ліквідованого органу.

До того ж, як вже констатував Верховний Суд у межах цієї справи, держава не відмовилась від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувались Управлінням МВС України патрульної служби у місті Львові, вказані завдання і функції згідно з постановою Кабінету Міністрів України №878 від 28 жовтня 2015 року закріплені за Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затверджене наказом Національної поліції України від 6 листопада 2015 року №73 (далі - «Положення №73») Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про національну поліцію» діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Заперечуючи проти того, що у цій справі правонаступником за виконавчим листом є саме Департамент патрульної поліції, скаржник не зазначає, який орган, на його переконання, є належним правонаступником.

До того ж, скаржник не надав суду жодних доказів, які б спростовували твердження заявника, що саме Департамент патрульної поліції є правонаступником у спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу в частині третій статті 2 та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, за загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною п`ятою статті 77 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Отже, кожна із сторін в адміністративному процесі повинна приймати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції.

До того ж, тягар доказування відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві покладається на суб`єкт владних повноважень.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій на основі поданих саме у цій справі доказів й встановлених на їхній основі фактичних обставин справи, не могли дійти іншого висновку ніж підтвердити факт правонаступництва Департаментом патрульної поліції прав і обов`язків Управління патрульної служби МВС у місті Львові за виконавчим листом, виданим у цій справі.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій по суті спірного питання й підтверджує, що справу вирішено судами попередніх інстанцій з дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій постановлено законні й обґрунтовані судові рішення, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року у справі №813/6371/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду