Справа № 340/2214/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

м. Київ

справа №340/2214/21

адміністративне провадження № К/9901/46424/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Губської О.А., Загороднюка А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів - Волошиної Н.Л., Іванюк Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 340/2214/21

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року (головуючий суддя Казанчук Г.П.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року (головуючий суддя - Шлай А.В., судді: Прокопчук Т.С., Круговий О.О.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач), Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 20 квітня 2021 року за № 102/04/21, у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва;

- визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту № 1516/5 від 27 квітня 2021 року «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 01 квітня 2013 року за № НОМЕР_1, видане ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Мін`юст внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, який формується державним органом з питань банкрутства у складі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про скасування наказу Мін`юсту №1516/5 від 27 квітня 2021 року «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва», яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 та анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 01 квітня 2013 року за № НОМЕР_1, видане ОСОБА_1 .

2. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого спірним рішенням є безпідставним, оскільки факт вчинення ним під час виконання повноважень ліквідатора підприємства «Вінницький консервний завод» грубого порушення прав та законних інтересів боржника чи кредиторів є недоведеним. Також позивач вказав, що висновки посадових осіб відповідача про виявлення порушень у його діяльності, як арбітражного керуючого, не відповідають вимогам чинного законодавства та були спростовані наданими ним поясненнями по кожному порушенню під час проведення перевірки. Більше того, наразі триває спір щодо правомірності запису про реєстрацію об`єкту нерухомого майна, яке ним не було включено до ліквідаційного балансу. З огляду на це ОСОБА_1 уважає, що підстави для застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення відсутні. Крім того, зі слів позивача, відповідачем застосовано дисциплінарне стягнення з порушенням граничного строку, а тому рішення про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

3. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року, позов задоволено частково.

4. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 20 квітня 2021 року за № 102/04/21, у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва. Визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту № 1516/5 від 27 квітня 2021 року «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 816,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Мін`юсту.

5. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що перевіркою має бути встановлено як факт грубого порушення позивачем законодавства під час виконання своїх повноважень, так і наслідки таких його дій - грубе порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника. Водночас, спеціальне законодавство не містить визначення поняття «грубого порушення», а тому за сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2019 року у справі № 813/4449/15 та від 12 червня 2020 року у справі № 815/2748/17, грубим порушенням арбітражним керуючим є таке порушення вимог, що призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.

6. На думку місцевого суду, позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися, коли дисциплінарний проступок не містить ознаки «грубого порушення» і заходи дисциплінарного стягнення за вчинення такого проступку мають адекватно відповідати мірі відповідальності.

7. Натомість, судом установлено, що невключений до ліквідаційної маси об`єкт нерухомого майна не вибув із володіння підприємства «Вінницький консервний завод» та фізично не знищений, тобто невідворотних негативних наслідків не настало. Наразі уже новий арбітражний керуючий буде складати ліквідаційний баланс, погоджувати його з кредиторами та затверджувати судовим рішенням. Отже, процедура повноти включення усього майна до ліквідаційного балансу знаходиться під судовим контролем, що виключає можливість кваліфікувати дисциплінарний проступок позивача як «грубе порушення». Окрім того, суду не надано переконливих доказів неможливості застосувати до позивача більш м`якого покарання, яке передбачено Кодексом України з процедур банкрутства (далі також - КУзПБ), а лише зауважено про те, що вибір виду стягнення є дискреційним повноваженням відповідача. Також окружний суд зауважив, що позивач не притягувався раніше до дисциплінарної відповідальності як арбітражний керуючий, що також не було враховано Дисциплінарною комісією під час прийняття спірного рішення.

8. В цілому суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті спірного рішення Дисциплінарною комісією взагалі не було враховано вини арбітражного керуючого, обставин вчинення порушення, його тяжкість, не встановлено фізичних чи юридичних осіб, права яких були реально порушенні діями позивача, що є підставою стверджувати про те, що це рішення не відповідає вимогам передбаченим статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

9. Погоджуючись з доводами відповідача про наявність у нього виключної дискреції щодо притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності, суд зауважив, що реалізація цих повноважень має відбуватись у межах та спосіб, визначений законом та з урахуванням усіх істотних обставин, уникаючи безпідставного порушення прав особи.

10. Водночас, суд відхилив доводи позивача про порушення строків притягнення його до дисциплінарної відповідальності, позаяк установив, що дисциплінарне стягнення було накладено протягом визначеного законодавством двомісячного строку.

11. Наведене, на думку суду, є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 20 квітня 2021 року за № 102/04/21, а також виданого на підставі цього рішення наказу Мін`юсту № 1516/5 від 27 квітня 2021 року.

12. Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Мін`юст внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України відомості про скасування наказу №1516/5 від 27 квітня 2021 року, суд керувався тим, що жодного доказу про те, що відповідач або відповідний структурний підрозділ буде ухилятися від вчинення таких дій добровільно наразі немає.

13. Третій апеляційний адміністративний суд у повній мірі погодився з позицією суду першої інстанції та мотивами ухвалення оскаржуваного рішення, з огляду на що, постановою від 10 листопада 2021 року залишив рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року без змін.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

14. 20 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Мін`юсту, у якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог, ухваливши у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

15. Рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються відповідачем з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої та підпунктами «а», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

16. Наявність підстави касаційного оскарження скаржник обґрунтовує відсутністю правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування абзацу 7 частини першої статті 61 КУзПБ у поєднанні з пунктом 4 розділу 7 Порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, затвердженого наказом Мін`юсту від 06 грудня 2019 року № 3928/5, зареєстрованим у Мін`юсті 12 грудня 2019 року за № 1228/34199 (далі - Порядок № 3928/5), та пунктом 4 частини першої статті 23 КУзПБ, а саме, застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого у разі невжиття арбітражним керуючим заходів щодо формування ліквідаційної маси.

17. У цьому контексті касатор стверджує, що судовими рішеннями у господарській справі №10/52-05 установлено неналежне виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1 обов`язків щодо виявлення майна та формування ліквідаційної маси, а саме, невключення до ліквідаційного балансу банкрута - підприємства «Вінницький консервний завод» спірного об`єкту нерухомого майна - виробничих будівель та споруд загальною площею 30 594 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що нездійснення позивачем зазначених заходів призвело до порушення прав та законних інтересів кредиторів у справі № 10/52-05 про банкрутство підприємства «Вінницький консервний завод» на задоволення своїх вимог. Саме ця обставина, на думку відповідача, свідчить про грубе порушення арбітражним керуючим ОСОБА_1 законодавства під час виконання своїх повноважень. Відтак, касатор уважає безпідставними доводи суду першої інстанції, з якими погодився Третій апеляційний адміністративний суд, про те, що бездіяльність ОСОБА_1 не призвела до невідворотних негативних наслідків.

18. Окремо автор касаційної скарги звертає увагу Суду на дискреційність повноважень Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих щодо оцінки дій арбітражного керуючого для цілей притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Водночас, у даному випадку суди першої та апеляційної інстанції, визнаючи протиправним та скасовуючи рішення Дисциплінарної комісії, оформлене протоколом від 20 квітня 2021 року № 102/04/21 та наказ Мін`юсту № 1516/5 від 27 квітня 2021 року підмінили собою орган державної влади та перебрали на себе його повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу.

19. Також заявник касаційної скарги вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки помилково відніс справу № 340/2214/21 до категорії справ незначної складності.

20. Ухвалою від 04 січня 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Мін`юсту.

21. 24 січня 2022 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу Мін`юсту, в якому позивач просить відмовити у задоволенні скарги відповідача, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Вказує, що його дії під час виконання повноважень ліквідатора підприємства «Вінницький консервний завод» не призвели до настання жодних незворотних істотно-негативних наслідків для кредиторів чи боржника та не завдали їм жодної матеріальної шкоди, оскільки на сьогодні ліквідаційна процедура триває, а відтак, такі порушення не можуть бути кваліфіковані як грубе порушення. Тому позивач уважає, що Дисциплінарна комісія необґрунтовано застосувала до нього найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

22. 04 лютого 2022 року від Мін`юсту надійшли додаткові пояснення щодо доводів ОСОБА_1 , викладених у відзиві на касаційну скаргу, в яких відповідач зазначає, що чинним законодавством передбачено притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності не лише за наявності його винного діяння, спричиненого грубим порушення норм законодавства, яке призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, а й за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків.

23. Щодо посилань позивача на судову практику Верховного Суду відповідач зазначив, що така не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у справі № 340/2214/21 Закон № 2343-ХІІ та Порядок № 1284/5, які передбачали можливість притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності лише за наявності допущення ним грубого порушення законодавства, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника, втратили свою чинність. Натомість, спірні правовідносини у цій справі врегульовані КУзПБ та Порядком № 3192/5, норми яких дозволяють притягнути арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності у разі встановлення самого факту порушення ним законодавства.

24. 25 липня 2022 року від ОСОБА_1 надійшли доповнення до відзиву на касаційну скаргу, в яких позивач повторно виклав позицію по суті касаційної скарги Мін`юсту та додатково зазначив про обставини, як йому стали відомі. Зокрема позивач дізнався, що 08 лютого 2022 року було проведено одночасне погашення усіх вимог кредиторів згідно реєстру вимог кредиторів у справі №10/52-05 за рахунок коштів наданих засновником для погашення кредиторської заборгованості. Надалі, ліквідатором ОСОБА_2 подано клопотання про припинення провадження у справі №10/52-05 у зв`язку з погашенням всіх вимог кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів. У подальшому, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14 березня 2022 року у справі № 10/52-05 провадження у справі про банкрутство підприємства «Вінницький консервний завод» закрито. Ці обставини, на думку позивача, повною мірою спростовують посилання відповідачів на грубе порушення ним норм законодавства, оскільки будь-яких незворотних наслідків для боржника або кредиторів не настало, нанесення матеріальної шкоди банкруту або його кредиторам ні відповідачами ні судом встановлено не було.

20. 09 серпня 2022 року від скаржника надійшли пояснення, у яких зазначено, що ухвала Господарського суду Вінницької області від 14 березня 2022 року у справі № 10/52-05, на яку посилається позивач та яка з`явилася після подання ним відзиву на касаційну скаргу, не є обставиною, яка може суттєво вплинути на розгляд касаційної скарги, адже закриття провадження у справі № 10/52-05 про банкрутство підприємства «Вінницький консервний завод» є результатом виконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 своїх повноважень як ліквідатора у справі №10/52-05, який не може ототожнюватися з тим порушенням, за яке до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва. Крім того, позивачем порушено строки для подачі доповнень до відзиву на касаційну скаргу.

21. Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Мін`юсту про зупинення виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 340/2214/21.

22. Ухвалою від 15 березня 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

23. У судовому засіданні представники відповідачів підтримали вимоги касаційної скарги та просили її задовольнити.

24. Позивач просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ІV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

25. ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № НОМЕР_1 від 01 квітня 2013 року здійснює діяльність арбітражного керуючого.

26. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року у справі № 10/52-05 арбітражного керуючого ОСОБА_1 призначено ліквідатором підприємства «Вінницький консервний завод».

27. На адресу Мін`юсту надійшла скарга адвоката Бігунець І.М. від 24 грудня 2020 року, яка подана в інтересах ОСОБА_3 , додаткові пояснення та матеріали Бігунець І.М. від 04 лютого 2021 року щодо бездіяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 у справі № 10/52-05 та фактів порушення ним законодавства і невиконання вимог ухвали господарського суду.

28. У зв`язку із цим Мін`юстом надано згоду № 44/40370-33-20/21.1 від 18 січня 2021 року Центрально-Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

29. Повідомленням про проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 09 лютого 2021 року № 9 повідомлено ОСОБА_1 про проведення перевірки та запропоновано йому надати письмові пояснення щодо предмету перевірки та копії відповідних документів.

30. Позивачем надані письмові пояснення щодо порушених у скарзі питань.

31. На підставі посвідчення на проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого від 09 лютого 2021 року № 9, головними спеціалістами сектору з питань банкрутства у Вінницький області відділу банкрутства (м. Хмельницький) проведено перевірку, за результатами якої складено довідку від 02 березня 2021 року № 9, якою установлені порушення, усунення яких є неможливим.

32. На довідку про результати позапланової невиїзної перевірки позивач надав письмові зауваження та заперечення.

33. За результатами проведеної перевірки Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 12 березня 2021 року складено Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 9 (надалі - Акт перевірки), відповідно до якого за результатами проведеної перевірки комісією виявлено порушення, що є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності, а саме грубе порушення ОСОБА_1 вимог абзацу сьомого частини першої статті 61 КУзПБ у частині невжиття заходів щодо формування ліквідаційної маси банкрута.

34. Позивачу направлено лист Департаменту з питань банкрутства від 01 квітня 2021 року «Щодо внесення подання до Дисциплінарної комісії» разом із копією подання від 01 квітня 2021 року №1487.

35. Також Департаментом з питань банкрутства позивачу направлено лист від 05 квітня 2021 року «Щодо участі у засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих» на 20 квітня 2021 року.

36. Згідно Витягу з протоколу № 102/04/21 засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 20 квітня 2021 року Дисциплінарна комісія, розглянувши подання Департаменту з питань банкрутства № 1487 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, вирішила внести подання до Мін`юсту про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

37. 27 квітня 2021 року Мін`юстом видано наказ № 1516/5 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анульоване свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

38. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

39. 21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (КУзПБ) від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII, який замінив собою Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Цей кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

40. За наведеними у статті 1 КУзПБ визначеннями, арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України; банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

41. Згідно з частиною першою статті 3 КУзПБ, державний орган з питань банкрутства, з-поміж іншого, встановлює порядок здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства.

42. Відповідно до статті 10 цього Кодексу арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

43. Під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено) (частина третя статті 11 КУзПБ).

44. За змістом положень статті 19 КУзПБ, підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю арбітражного керуючого; 2) порушення правил професійної етики арбітражного керуючого; 3) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 4) невиконання статуту та рішень саморегулівної організації арбітражних керуючих.

45. Положеннями статті 20 КУзПБ визначено, що контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється державним органом з питань банкрутства або саморегулівною організацією арбітражних керуючих. Державний орган з питань банкрутства здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих шляхом проведення планових і позапланових перевірок у встановленому ним порядку.

46. Позапланові виїзні та невиїзні перевірки проводяться за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, якщо з таких звернень випливає необхідність здійснення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк арбітражний керуючий надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

47. У разі виявлення під час перевірки діяльності арбітражного керуючого порушень норм законодавства державний орган з питань банкрутства може зупинити діяльність арбітражного керуючого та передати матеріали на розгляд дисциплінарної комісії для застосування до порушника дисциплінарного стягнення.

48. Як обумовлено статтею 21 КУзПБ, арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі несуть дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Кодексом. Державний орган з питань банкрутства за поданням дисциплінарної комісії застосовує до арбітражних керуючих дисциплінарні стягнення. Рішення про застосування дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення вноситься запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

49. Дисциплінарна комісія, зокрема, розглядає подання державного органу з питань банкрутства, саморегулівної організації арбітражних керуючих про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності; приймає рішення на підставі подання державного органу з питань банкрутства чи саморегулівної організації арбітражних керуючих про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. Рішення дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії (стаття 22 КУзПБ).

50. Згідно з приписами статті 23 КУзПБ, до арбітражного керуючого застосовуються такі дисциплінарні стягнення: 1) попередження; 2) догана; 3) тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого; 4) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

51. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, а також те, чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

52. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 КУзПБ підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого є застосування дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. У разі припинення діяльності арбітражного керуючого його свідоцтво анулюється.

53. Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого може бути оскаржено арбітражним керуючим до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію (стаття 27 КУзПБ).

54. Процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих (далі - перевірка), повноваження осіб, які здійснюють перевірки, права й обов`язки арбітражних керуючих під час проведення перевірок, порядок оформлення результатів перевірки, порядок підготовки за результатами перевірки подання на Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (далі - Дисциплінарна комісія) про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності встановлює Порядок № 3928/5.

55. Пунктом 3 розділу ІІ цього Порядку визначено, що здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів:

проведення перевірки;

складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Довідка);

надання арбітражним керуючим комісії з перевірки пояснень, зауважень, заперечень до Довідки та/або усунення зазначених у Довідці порушень;

складання акта перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Акт перевірки) з урахуванням Довідки, пояснень, зауважень, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.

56. Пунктами 6, 7 та 9 розділу ІІ Порядку № 3928/5 передбачено, що підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення (скарги) фізичних та юридичних осіб щодо дій арбітражного керуючого з викладенням обставин невиконання або неналежного виконання ним покладених на нього повноважень, з яких вбачається необхідність здійснення контролю.

57. Предметом позапланової перевірки є додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці з питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення такої перевірки.

58. Позапланову перевірку проводить територіальний орган Мін`юсту за наявності згоди Мін`юсту на її проведення, крім випадків проведення позапланової перевірки з підстав, передбачених абзацами четвертим, п`ятим пункту 6 цього розділу.

59. В останній день перевірки орган контролю складає та підписує довідку про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (додаток 7) у двох примірниках. Один примірник Довідки надається арбітражному керуючому, діяльність якого перевіряється, або його представнику, інший зберігається в органі контролю (пункт 1 розділу V Порядку № 3928/5).

60. За приписами пунктів 3, 13 розділу VI Порядку № 3928/5 Комісія готує акт перевірки діяльності арбітражного керуючого (додаток 8) протягом: двох робочих днів з дня підписання Довідки, якщо арбітражний керуючий підписав Довідку без зауважень і заперечень; двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим пояснень, зауважень, заперечень до Довідки.

61. У разі виявлення за результатами перевірки порушень, які є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності, орган контролю обов`язково зазначає про це в Акті перевірки.

62. У випадку, передбаченому абзацом першим цього пункту, орган контролю протягом трьох робочих днів з дня підписання Акта перевірки надсилає до структурного підрозділу Мін`юсту пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. До пропозиції орган контролю додає завірені належним чином копію Акта перевірки та копії усіх документів, що є невід`ємною частиною Акта перевірки.

63. Відповідно до пунктів 1, 2 та 4 розділу VII Порядку № 3928/5 підставами для внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є, зокрема, грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до порушення прав та законних інтересів боржника та/або кредиторів боржника.

64. Протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом Мін`юсту від органу контролю пропозиції щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності структурний підрозділ Мін`юсту готує та вносить до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності (далі - Подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома. Подання має містити висновок структурного підрозділу Мін`юсту щодо відповідності висновків Акта перевірки або акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки законодавству з питань банкрутства. До Подання додається пропозиція органу контролю з усіма додатками.

65. Дисциплінарними стягненнями, що застосовуються до арбітражного керуючого, є: попередження; догана; тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого; позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

66. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VІ. Оцінка висновків судів та позиція Верховного Суду

67. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

68. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

69. Касаційне провадження у цій справі відкрите з підстав, передбачених пунктами 3 частини четвертої та підпунктами «а», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

70. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

71. Предметом судового контролю у цій справі є рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 20 квітня 2021 року за №102/04/21, у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та наказ Мін`юсту № 1516/5 від 27 квітня 2021 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

72. У зв`язку із цим, колегія суддів уважає передусім надати оцінку доводам касаційної скарги про дискреційність повноважень Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих щодо надання оцінки діям арбітражного керуючого для цілей притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

73. На час виникнення спірних правовідносин статус і повноваження Мін`юсту були визначені Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228.

74. Відповідно до пункту 1 Положення, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

75. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства

76. Мін`юст України є державним органом з питань банкрутства.

77. Відповідно до пункту 10 Положення Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

78. Згідно з підпунктом 51 пункту 4 Положення, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, встановлює порядок здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, перевірки організації їх роботи, дотримання арбітражними керуючими вимог законодавства з питань банкрутства та здійснює такий контроль; бере участь у справі про банкрутство і користується процесуальними правами та несе процесуальні обов`язки учасника у справі про банкрутство.

79. Пунктом 2 Порядку № 3928/5 визначено, що контроль за діяльністю арбітражних керуючих відповідно до цього Порядку здійснюють Мін`юст як державний орган з питань банкрутства та міжрегіональні управління Мін`юсту (далі - територіальні органи Мін`юсту) за згодою Мін`юсту. Мін`юст та його територіальні органи є органами контролю.

80. Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого може бути оскаржено арбітражним керуючим до суду (стаття 27 КУзПБ).

81. Аналіз наведених нормативних положень дає підстави дійти до висновку про те, що саме на Мін`юст покладено обов`язок щодо здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих та, у випадках порушення вимог законодавства, прийняття рішення про накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яке у подальшому може бути предметом судового контролю.

82. Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

83. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

84. Таким чином Мін`юст, здійснюючи свої дискреційні повноваження, дійсно має певну свободу вибору, однак наявність вибору обмежена положеннями частини другої статті 19 Конституції України.

85. Зокрема, здійснення цих повноважень має відбуватися з дотриманням критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга статті 19 Конституції України).

86. У свою чергу, суд, ураховуючи завдання адміністративного судочинства та юрисдикцію адміністративних судів під час розгляду та вирішення справи, наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено у частині другій статті 2 КАС України.

87. Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 липня 2019 року у справі № 826/9705/17 та від 08 грудня 2022 року, і підстав для відступу від неї колегії суддів не вбачає.

88. З обставин цієї справи слідує, що спірні правовідносини виникли у період дії КУзПБ і Порядку №3928/5, а тому саме ці нормативно-правові акти підлягають застосуванню при наданні оцінки правомірності оскаржуваним рішенню і наказу.

89. Як уже зазначалося, арбітражного керуючого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення законодавства під час виконання повноважень ліквідатора підприємства «Вінницький консервний завод», що полягає у невжитті заходів щодо формування ліквідаційної маси банкрута, що, у свою чергу, є порушенням вимог абзацу сьомого частини першої статті 61 КУзПБ.

90. Так, за змістом названої норми Кодексу, ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема щодо формування ліквідаційної маси.

91. При наданні оцінки діям позивача, як ліквідатора у справі про банкрутство, відповідач повинен був передусім правильно визначити кваліфікацію вчиненого ним дисциплінарного проступку, тобто встановити склад проступку, його тяжкість та наслідки.

92. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за висновком Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, з яким погодився Мін`юст, арбітражний керуючий ОСОБА_1 допустив грубе порушення законодавства під час виконання повноважень ліквідатора підприємства «Вінницький консервний завод», оскільки не вжив заходів щодо включення до ліквідаційного балансу банкрута об`єкту нерухомого майна - виробничих будівель та споруд загальною площею 30 594 кв. м за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33, що призвело до порушення прав та законних інтересів кредиторів у справі №10/52-05 про банкрутство підприємства «Вінницький консервний завод» на задоволення своїх вимог.

93. Розкриваючи поняття «грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до порушення прав та законних інтересів боржника та/або кредиторів боржника», суди попередніх інстанцій застосували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 листопада 2019 року у справі № 813/4449/15, від 12 червня 2020 року у справі № 815/2748/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 820/2875/17, де Суд зазначив, що грубим порушенням арбітражним керуючим є таке порушення вимог, що грубим порушенням арбітражним керуючим є таке порушення вимог законодавства, що призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.

94. У цьому зв`язку колегія суддів зауважує, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

95. При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

96. Слід звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин. Втім, у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

97. В аспекті вищезазначеного колегія суддів зауважує, що сформована Верховним Судом у перелічених справах правова позиція щодо змісту поняття «грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до порушення прав та законних інтересів боржника та/або кредиторів боржника» мала місце у розрізі правовідносин, які були спірними у період дії Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» і Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Мін`юсту від 27 червня 2013 року № 1284/5. Вказані акти втратили чинність 21 жовтня та 24 грудня 2019 року відповідно. Натомість, спірні правовідносини у цій справі виникли уже під час дії КУзПБ та Порядку № 3928/5.

98. Відтак, оскільки правовідносини у справах № 813/4449/15, № 815/2748/17, №820/2875/17 та у справі за позовом ОСОБА_1 мають відмінне нормативно-правове регулювання з огляду на часові проміжки їх виникнення, колегія суддів уважає, що висновки Верховного Суду в указаних постановах не можуть слугувати прикладом правильного застосування абзацу 7 частини першої статті 61 КУзПБ у поєднанні з пунктом 4 розділу 7 Порядку № 3928/5 та пунктом 4 частини першої статті 23 КУзПБ.

99. При вирішенні цієї справи судам необхідно було перевірити чи можна за встановлених у цій справі обставин розцінювати дії арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора підприємства «Вінницький консервний завод», як грубе порушення законодавства.

100. Так, судами встановлено, що згідно протоколу засідання комітету кредиторів підприємства «Вінницький консервний завод» від 02 жовтня 2020 року комітетом кредиторів банкрута, який представляє інтереси всіх кредиторів, затверджено звіт ліквідатора підприємства «Вінницький консервний завод», арбітражного керуючого ОСОБА_1. та ліквідаційний баланс банкрута.

101. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року у справі №10/52-05 затверджено звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс банкрута, зокрема, пунктом 4 резолютивної частини затверджено звіт арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_1. № 01.01/646/20 від 02 жовтня 2020 року. Проте зазначену ухвалу суду в частині пунктів 4, 5, 6, 8, 9 скасовано постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 січня 2021 року у справі №10/52-05 та направлено справу до Господарського суду Вінницької області для продовження розгляду в іншому складі суду на стадії ліквідаційної процедури.

102. Саме викладені у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 січня 2021 року у справі №10/52-05 висновки щодо невключення до ліквідаційного балансу банкрута об`єкту нерухомого майна - виробничих будівель та споруд загальне площею 30 594 кв. м за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33 відповідачі уважають грубим порушенням арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог законодавства, що стало підставою для винесення спірних рішення та наказу.

103. Поряд із цим суди встановили, що після прийняття означеної постанови Північно-західного апеляційного господарського суду у межах справи про банкрутство № 10/52-05 компанією «Ukinvest Development Limited» 24 лютого 2021 року подано позовну заяву до підприємства «Вінницький консервний завод» та державного реєстратора Павлівської сільської ради ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та про скасування державної реєстрації прав.

104. За таких обставин суди констатували, що наразі фактично триває спір щодо правомірності реєстрації за підприємством «Вінницький консервний завод», невключеного позивачем до ліквідаційного балансу об`єкту нерухомого майна - виробничих будівель та споруд загальне площею 30594 кв. м за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33.

105. З огляду на це суди дійшли висновку про те, що сама по собі помилковість дій позивача щодо невключення до ліквідаційного балансу об`єкту нерухомого майна не може кваліфікуватися як грубе порушення законодавства про банкрутство, по-перше, через відсутність прямого умислу позивача, а по-друге, оскільки такі дії не призвели до невідворотних негативних наслідків (невключений об`єкт нерухомого майна не вибув із володіння підприємства «Вінницький консервний завод» та фізично не знищений, справа знаходиться на розгляді Господарського суду Вінницької області на стадії ліквідаційної процедури).

106. Однак, колегія суддів уважає передчасною таку позицію судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

107. Відповідно до частини першої статті 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, формує ліквідаційну масу та вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

108. Згідно з приписами статті 62 КУзПБ, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

109. Отже, ліквідаційна маса - це сукупність майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на правах власності або повного господарського віддання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за рахунок яких у подальшому здійснюється задоволення вимог кредиторів у порядку черговості.

110. Відтак, невключенння арбітражним керуючим ОСОБА_1 до ліквідаційного балансу об`єкту нерухомого майна - виробничих будівель та споруд загальне площею 30594 кв. м за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33, є порушенням припису абзацу сьомого частини першої статті 61 КУзПБ.

111. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про те, що допущене арбітражним керуючим ОСОБА_1 порушення вимог законодавства є грубим, оскільки це порушення не було усунуте самим ліквідатором і в разі не скасування Північно-західним апеляційним господарським судом ухвали Господарського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року у справі № 10/25-05 у частині затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу підприємства «Вінницький консервний завод» мало б місце заподіяння реальної матеріальної шкоди боржнику (банкруту) та його кредиторам.

112. Тобто, у даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями арбітражного керуючого ОСОБА_1 і наслідками, що полягали у невключенні до ліквідаційного балансу банкрута об`єкту нерухомого майна, що належить йому на праві власності.

113. Колегія суддів критично оцінює висновок судів попередніх інстанцій про те, що помилкові дії позивача щодо невключення до ліквідаційного балансу об`єкту нерухомого майна - виробничих будівель та споруд загальне площею 30594 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 не призвели до невідворотних наслідків, оскільки справа знаходиться на розгляді Господарського суду Вінницької області на стадії ліквідаційної процедури і наразі триває спір про право на вказаний об`єкт нерухомого майна.

114. На думку Суду, описані дії арбітражного керуючого ОСОБА_1 не можна означити як помилкові, адже він є службовою особою підприємства-боржника, яка у силу законодавчих приписів наділена відповідними повноваженнями та обов`язками, та у разі порушення вимог закону несе відповідальність.

115. Колегія суддів ураховує надані ОСОБА_1 пояснення до відзиву на касаційну скаргу про те, що 08 лютого 2022 року було проведено одночасне погашення усіх вимог кредиторів згідно реєстру вимог кредиторів у справі №10/52-05 та ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14 березня 2022 року у справі №10/52-05 провадження у справі про банкрутство підприємства «Вінницький консервний завод» закрито.

116. Разом із тим Суд погоджується з доводами скаржника про те, що закриття провадження у справі № 10/52-05 про банкрутство підприємства «Вінницький консервний завод» є результатом виконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 своїх повноважень як ліквідатора у справі №10/52-05, який не може ототожнюватися з тим порушенням, за яке до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

117. Зазначені позивачем обставини лише підтверджують висновок суду касаційної інстанції про те, що допущене арбітражним керуючим ОСОБА_1 порушення вимог законодавства було виправлене судовим актом Північно-західного апеляційного господарського суду та іншим ліквідатором у справі № 10/52-05.

118. Таким чином колегія суддів, ураховуючи положень КУзПБ і Порядку № 3928/5 у зіставленні з обставинами цієї справи, дійшла до висновку про те, що Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих та Мін`юст здійснили правильну кваліфікацію вчиненого арбітражним керуючим ОСОБА_1 порушення вимог законодавства та обґрунтовано наклали на нього дисциплінарне стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, який є співмірним з наслідками вчиненого дисциплінарного проступку.

119. Це свідчить про правомірність та законність рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформленого протоколом від 20 квітня 2021 року за № 102/04/21, у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та виданого на підставі цього рішення наказу Мін`юсту № 1516/5 від 27 квітня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення та анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

120. У підсумку Суд констатує, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду справи, а тому наявні підстави для скасування судових рішень з підстави, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

121. Окремо Суд зауважує, що у касаційній скарзі Мін`юсту підставою відкриття касаційного провадження у справі також зазначено підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України (у редакції на час подання касаційної скарги), а саме те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

122. Так, з аналізу частин першої, другої статті 257 КАС України (в редакції на час слухання справи судом першої інстанції) висновується, що справи незначної складності, які визначені частини шостої статті 12 КАС України та перелік яких не є вичерпним, розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження в безальтернативному порядку.

123. Водночас, судам попередніх інстанцій процесуальними законом надано право здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження і розгляд усіх інших справ, віднесених до юрисдикції адміністративного суду, за виключенням лише тих, які зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

124. Водночас, жоден із вищеперелічених чотирьох виключних випадків не є аналогічним предмету спору у даній справі, що спростовує доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині помилковості віднесення справи до категорій справ з незначною складністю.

125. Таким чином вказане скаржником порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшло свого підтвердження.

126. Отже, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустили неправильне застосування норм матеріального права та дійшли помилкового висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

127. Згідно з частинами першою - третьою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

128. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

129. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

130. За наведеного правового регулювання та обставин справи касаційну скаргу Мін`юсту слід задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення та в порядку статті 351 КАС України ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

VІ. Висновки щодо розподілу судових витрат

131. Ураховуючи, що суд касаційної інстанції ухвалює рішення на користь сторони, яка є суб`єктом владних повноважень, у силу частини другої статті 139 КАС України з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

132. Зважаючи на відсутність документального підтвердження понесених суб`єктом владних повноважень зазначених витрат, підстави для їх стягнення з позивача відсутні.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 340/2214/21 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 11 квітня 2023 року.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

О.А. Губська

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду