Справа № 340/5589/22
Суддя: Р.В. ЖУК
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2023 року м. Кропивницький справа № 340/5589/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до таМіністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 27635, код ЄДРПОУ - 00034022) Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022; а також одноразової грошову допомогу по звільненню з військової служби відповідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженого наказом Міноборони України від 07.06.2018 №260 як військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, включно до дня виключення з особового складу військової частини НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду як захиснику, який безпосередньо брав участь у бойових діях, у розмірі 280 000 грн. (двісті вісімдесят тисяч гривень) відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022; а також одноразової грошову допомогу по звільненню з військової служби відповідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженого наказом Міноборони України від 07.06.2018 №260 як військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, включно до дня виключення з особового складу військової частини НОМЕР_2 .
- стягнути за рахунок державного бюджету моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень (п`ятсот тисяч гривень), спричинену протиправними діями Відповідача.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія 3 такелажного відділення такелажного взводу артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи. Під час проходження на військовій службі у м. Лисичанськ Луганської області після мінометного обстрілу отримав поранення та з 15.04.2022 року знаходився на лікуванні. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04 серпня 2022 року №202-РС позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту "б" (за станом здоров`я) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок". Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 серпня 2022 року №261 (по стройовій частині), позивача з 04.08.2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
У свою чергу військовою частиною НОМЕР_2 всупереч вимог законодавства України, за період перебуванням на лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди, а також, не виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Невиплата військовою частиною НОМЕР_2 додаткової винагороди внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби вважає незаконною та безпідставною.
Військовою частиною НОМЕР_2 відзив на позовну заяву до суду не подано. Копія ухвали від 04.01.2023 про відкриття провадження в адміністративній справі була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією та повернута до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "недоступно" (а.с.53).
20.01.2023 року від представника міністерства оборони надійшов відзив на адміністративний позов в якому він зазначає, що виплата грошового забезпечення (в тому числі додаткових винагород, одноразової грошової допомоги при звільненні) позивачу належить до повноважень командира військової частини НОМЕР_2 , в якій він проходив військову службу, виплата грошового забезпечення/додаткової винагороди Міністерством оборони України здійснюється лише військовослужбовцям, які проходять службу саме в апараті Міністерства оборони, тому позовні вимоги до Міністерства оборони України є безпідставними та необґрунтованими. Також представником міністерства оборони зазначено про пропуск позивачем строку на звернення до суду із даним позовом.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.39-40).
20.01.2023 року від представника міністерства оборони надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.57-60).
Ухвалою суду від 06.03.2023 року продовжено процесуальний строк розгляду адміністративної справи на один місяць та зобов`язано Міністерство оборони України протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали подати до Кіровоградського окружного адміністративного суду, документально підтверджену письмову інформацію щодо того, з якого часу військова частина НОМЕР_2 та сам позивач перебували у зоні бойових дій, а також, довідку щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги при звільненні під час перебування позивача у зоні бойових дій, на лікуванні та під час звільнення, із зазначенням періодів нарахування та сум (а.с.69-70).
Ухвалу від 06.03.2023 року доставлено до електронного кабінету Міністерства оборони України 08.03.2023 року (а.с.71).
Станом на момент винесення рішення письмової інформації та доказів від Міністерства оборони України не надійшло.
Від Військової частини НОМЕР_2 будь-яких пояснень, заперечень чи відзиву не надійшло.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія 3 такелажного відділення такелажного взводу артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
Після мінометного обстрілу 07.04.2022 року біля м. Лисичанськ Луганської області 14.04.2022 року позивач звернувся до медичної частини у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (а.с.18-19).
Відповідно до перевідного епікризу №3881 старший солдат "Р" к/с в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на лікуванні в відділенні офтальмології клініки ЩЛХ, стоматології, отоларингології та очних хвороб Військово медичного клінічного центру Центрального регіону з 20.04.22р. по 20.04.22р. з діагнозом: Вибухова травма (07.04.2022р.): контузія середнього ступеня обох очних яблук, посттравматичний кератит, посттравматична макулопатія. Складний короткозорий астигматизм обох очей (а.с.20).
З виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1570 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" Кіровоградської обласної ради" з 20.04.2022 року по 26.04.2022 року з діагнозом: Вибухова травма (07.04.2022); Контузія легкого ступеню, післятравматична макулопагія обох очей; ЗЧМТ, струс головного мозку. Післятравматична трако-люмбалгія. Складний короткозорий астигматизм ст. 0,5Д при рефракції в меридіані найбільшої аметропії 3,5Д правого ока. Складний короткозорий астигматизм ст.0,75Д при рефракції в меридіані найбільшої аметропії 4,25Д лівого ока (а.с.23).
Згідно довідки військоволікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 26.04.2022 року отримана ОСОБА_1 травма пов`язана із проходженням військової служби та на підставі статті 81 графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ потребує подальшого лікування (реабілітації) в умовах КНП "Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" Кіровоградської обласної ради" терміном на 15 календарних днів (а.с.22).
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1345 від 12.05.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради" з 26.04.2022 року по 12.05.2022 року з основним діагнозом: НГ правобічна н/дольова пневмонія III гр., та супутнім: Вибухова травма (07.04.22р.). ЗЧМТ. Контузія головного мозку. Церебростенічний с-м. Посттравматична макулопатія обох очей (а.с.24).
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1624 офтальмологічного відділення та довідки від 01.06.2022 року №1492, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" Кіровоградської обласної ради" з 13.05.2022 року по 01.06.2022 року із діагнозом: Часткова атрофія зорових нервів обох очей (наслідок контузії вибухова травма 07.04.22р.) (а.с.25, 28).
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2291 від 01.08.2022 року та довідки від 01.08.2022 року №2580, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" Кіровоградської обласної ради" з 23.06.2022 року по 01.08.2022 року з основним діагнозом: Вибухова травма (07.04.22р.). ЗЧМТ. Струс головного мозку (а.с.26-27).
У свідоцтві про хворобу №12 зазначено, що 11 липня 2022 року медична військова лікарська комісія за розпорядженням головного лікаря КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» від 11.07.2022 № 12 провела медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення ступеню придатності до військової служби та в якому встановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби та на підставі статті 26а, Розладу хвороб ОСОБА_1 не придатний до військової служби (а.с.29-30).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04 серпня 2022 року №202-РС позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту "б" (за станом здоров`я) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок".
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 серпня 2022 року №261 (по стройовій частині), позивача з 04.08.2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.17).
У витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 серпня 2022 року №261 (по стройовій частині) зазначено:
1. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 05 років 03 місяці 20 днів, пільгова 01 рік 04 місяці 10 днів, загальна 06 років 08 місяців 00 днів.
2. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась.
3. Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.
4. Грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік отримав.
5. Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 за 2022 рік в розмірі окладу за військовим званням 600,00 грн.
6. Відповідно до розпорядження Міністра оборони України від 18.01.2022 року №248/269, виплатити:
- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу. окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з "01" по "04" серпня 2022 року;
- щомісячну премію у розмірі 240% посадового окладу з "01" по "04" серпня 2022 року.
7. Постійним або службовим житлом не забезпечувався.
Оскільки ВЧ НОМЕР_2 не нарахувало та не виплатило позивачу у належному розмірі додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення та одноразової грошової допомоги по звільненню, останній вважаючи протиправною таку бездіяльність звернувся до суду з даним позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Суд констатує, що обидві вищевказані умови у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами виписаних на старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Доказів того, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я суду жодним із відповідачів не надано.
Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплатити збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я.
Поряд з цим, щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги по звільненню з військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У статті 12 Закону зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 2 Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 ст. 9 Закону обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У абзаці 4 частини 2 статті 15 Закону зазначено, що виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Абзацом шостим частини 2 статті 15 Закону передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Згідно з пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктами 1,2 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.08.2018 (далі - Порядок) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою - пункт 5 розділу XXXII порядку.
Як слідує з матеріалів справи, позивачу при звільненні із військової служби одноразова грошова допомога не нараховувалася та не виплачувалася.
Доказів нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я відповідачами не надано.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Окрім того, суд враховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тому, обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Доказів того, що Військова частина НОМЕР_2 розформована сторонами не надана, а судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплати збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні, а також не нарахування і не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання здійснити відповідні нарахування та виплату
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду як захиснику, який безпосередньо брав участь у бойових діях, у розмірі 280 000 грн. (двісті вісімдесят тисяч гривень), суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас суд враховує, що право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
У межах спірних правовідносин, які виникли між сторонами, відповідач порушив право позивача саме діями щодо ненарахування та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та додаткової винагороди під час перебування на лікуванні, що і є предметом спору у цій справі.
З огляду на наведене, враховуючи, що судовому захисту підлягає порушене, а не ілюзорне право, суд вважає, що в цій частині позовних вимог належить відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок державного бюджету моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. суд зазначає наступне.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ч. 2 п. 5 постанови, доведенню підлягають:
1) наявність моральної шкоди;
2) протиправність діяння її заподіювача;
3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача;
4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.
Суд, зокрема, повинний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) смороду заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, позивач пов`язує завдання моральної шкоди безпосередньо з бездіяльністю відповідача стосовно виплати додаткової винагороди та одноразової допомоги.
На переконання суду, протиправна бездіяльність військової частини могла спричинити моральні страждання позивача, оскільки останній потребував коштів на лікування, що підтверджується долученими до матеріалів справи епікризами та медичними висновками.
Поряд з цим, з огляду на долучені докази до позовної заяви суд вважає, що заявлена сума відшкодування моральної шкоди є завищеною.
Керуючись принципом розумності та справедливості, враховуючи обставинами справи (тривалість невиплати допомог), суд зробив висновок, що моральна шкода компенсується сумою коштів у 30 000 грн.
Приписами частини 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Приписами частини 1 статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Державу у даних правовідносинах представляє військова частина.
Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, суд вважає, що позов належить до часткового задоволення.
Одночасно суд зазначає, що позивач не пропустив строк звернення з даним позовом до суду з наступних підстав.
Предметом спору є ненарахована додаткова винагороди та одноразова допомога військовослужбовцю, тобто фактично нарахування та виплата заробітної плати (грошового забезпечення).
У відповідності до вимог ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Доказів того, коли саме позивача було ознайомлено із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.08.2022 року у якому зазначено про суми, що нараховані та виплачені сторонами не надано, а судом не встановлено.
Судом встановлено, що позивачем отримано лист за трек номером 03 7 від Міністерства Оборони України 14.11.2022 року, а до суду позивач звернувся 07.12.2022 року, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду.

VI. Судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших витрат позивачем не надано, підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплатити збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я після отримання травми, пов`язаної з проходженням військової служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я після отримання травми, пов`язаної з проходженням військової служби.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і не виплатити одноразової грошову допомогу по звільненню з військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразової грошову допомогу по звільненню з військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя
Кіровоградського окружного
адміністративного суду Р.В. ЖУК