Справа № 200/3973/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року справа №200/3973/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року (повне судове рішення складено 27 грудня 2022 року) у справі № 200/3973/22 (суддя в І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

28.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення;

зобов`язати ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій у сумі 6899,62 грн., виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції - 492,83 грн./день, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік) у сумі 34 901,30 грн., за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік у сумі 1495,77 грн., виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення - 498,59 грн./день;

визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції;

зобов`язати ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 15 серпня 2001 року по 6 листопада 2015 року проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України, з 7 листопада 2015 року по 28 лютого 2022 року - в Національній поліції України, має статус учасника бойових дій. Відповідач, всупереч Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не провів усіх необхідних розрахунків при звільненні, а саме: не здійснив виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2019 роки, як учаснику бойових дій, щорічної відпустки 3 доби за 2015 рік, що зумовило звернення до суду. Також, позивач зазначав на протиправності дій відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік. З зазначених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік.

Зобов`язано ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Зобов`язано ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно діючого законодавства, грошова компенсації за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Позивачем за період з 2015 по 2019 роки включно, не були використані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, з рапортами про надання додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, позивач не звертався, тому вважає, що невикористані дні такої додаткової відпустки не діляться на частини, не переносяться та не компенсуються. Згідно із ч. 10 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Що стосується невикористаних 03 діб щорічної чергової відпустки за 2015 рік, то виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки нормами Порядку №260 (п. 8 розділу ІІІ) та ст. 93 Закону №580-VIII, не передбачена. Питання виплати грошової компенсації за невикористану поліцейським відпустку у році звільнення врегульовано нормами Закону №580-VIII та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, правові підстави для нарахування та виплати Позивачу компенсації за невикористані ним 03 календарні дні чергової відпустки за 2015 рік відсутні.

Щодо ненарахування та виплати матеріальної допомоги для оздоровлення, відповідач зазначає, що пунктом 13 розділу ІІ Порядку № 260 «Умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Наказом від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», передбачено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу. Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі. Отже, право роботодавця за наявності асигнувань, здійснити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, а не як обов`язок. Також відповідач зазначає, що виділені асигнування на грошове забезпечення 2022 року не дозволяють здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення поліцейським у спірний період.

ГУНП в Донецькій області наголошує, що надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку № 260. За резолюцією керівництва ГУНП в Донецькій області визначено розглянути рапорти ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у встановленому порядку, що не може свідчити, як вважав суд першої інстанції, про їх задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 .

Посвідченням ГУ МВС України в Донецькій області серії НОМЕР_3 від 27.07.2015 підтверджено право Позивача на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , позивач є інвалідом 3-ї групи, посвідчення дійсне до 01.06.2023.

У період з 15 серпня 2001 року по 6 листопада 2015 року проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України, з 7 листопада 2015 року по 28 лютого 2022 року - в Національній поліції України, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_5 .

Витягом з наказу ГУНП в Донецькій області від 28.02.2022 №103 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ст. 77 розділу VII Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

04.01.2022 позивачем було подано рапорти про надання йому матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Листами Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області від 26.05.2022 №78/26/02-2022 та №79/26/02-2022 повідомлено позивачу, що надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік є правом відповідача, а не обов`язком, та здійснюється в межах асигнувань на грошове забезпечення. Крім того, законні підстави для здійснення обрахування компенсації за невикористану щорічну відпустку та додаткову відпустку учаснику бойових дій неможливо, умовами спеціального законодавства не передбачена виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за минулі роки. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, повинна бути використана працівником протягом календарного року. Рапортів, щодо надання додаткової відпуски за 2015-2019 роки до підрозділів кадрового забезпечення не надходило. Враховуючи вищевикладене, законні підстави для нарахування та виплати Позивачу компенсації за невикористану додаткову та основну відпустку відсутні.

Відповідно до довідки про щодо надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу за 2022 рік від 22.08.2022 № 114, виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції. Нормами спеціального законодавства надано можливість, а не обов`язковість виплати такої допомоги. Нарахування та виплата зазначеної допомоги здійснюється в межах виділених асигнувань. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що виділенні асигнування на грошове забезпечення на день його звільнення зі служби в поліції не дозволяли здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань поліцейським, зазначені допомоги позивачу не нараховувались та не виплачувались.

Відповідно до довідки щодо розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача за останні 2 місяці перед звільненням від 22.08.2022 № 115, середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення складає 446,33 грн.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до наступних висновків.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі -Закон № 580).

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 59 Закону № 580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 60 Закону № 580, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону № 580, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Згідно зі ст. 92 цього Закону, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Ст.93 Закону № 580 та п.8 р. ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Закону № 580, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон № 504) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 02.10.1993, учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою № 988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Положеннями Закону № 580 визначені підстави та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону № 504 та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на зміст п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-ХІІ, державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначеною вище нормою фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

В даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 07.05.2020 справі № 360/4127/19.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки та 2022 рік тривалістю 84 календарних днів.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпустки: 3 календарні дні за 2015 рік.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 92 Закону № 580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до ч.8, 9, 10 та 11 ст. 93 Закону № 580 поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з абз.7 і 8 р. ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону № 580. При цьому, як свідчать положення ч. 8, 11 ст. 93 Закону № 580, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, з нормативного тлумачення наведених правових норм висновується, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.2, 3 ст.124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Відтак, з огляду на не врегулювання приписами Закону № 580 і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Аналогічні правові висновки висловлено судовою палатою Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 160/5393/19, від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20, від 26.05.2021 у справі № 360/1362/20.

Наданими до матеріалів справи довідками підтверджено, що позивачем у 2015-2019 роках та 2022 році не використані додаткові відпустки у кількості 14 діб на рік, та в 2015 році не використано 3 дні щорічної чергової оплачуваної відпустки.

Проте, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України, відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткової.

Таким чином, колегія судів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за 3 дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток, як учаснику бойових дій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 04 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Задовольняючи позов в цій частині, місцевий суд виходив з того, що позивачем для отримання матеріальної допомоги вчинено всі необхідні дії, тобто подано рапорт, а відповідач розпочавши розгляд цього рапорту, не закінчив його прийняттям необхідного рішення про відмову чи задоволення виплати матеріальної допомоги, чим допустив протиправну бездіяльність.

Колегія судів вважає такий висновок помилковим та зазначає наступне.

Пунктом 3 наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 визначено, що видатки, пов`язані з набранням чинності цим наказом, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті на утримання Національної поліції.

Відповідно до п. 13 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Отже, нормами спеціального законодавства надано можливість, а не обов`язковість виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Варто відмітити, що нарахування та виплата вказаної допомоги здійснюється в межах виділених асигнувань.

Згідно із п.7 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Бюджетне законодавство забороняє керівникам бюджетних органів брати на себе зобов`язання понад наявні кошторисні призначення.

Колегія суддів вважає, що є безпідставними доводи позивача про те, що керівництвом 04.01.2022 прийнято рішення про задоволення рапортів про надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, оскільки за резолюцією керівника визначено: «О. Раєвській», тобто, виконавцю «у встановленому порядку», тобто, розглянути.

Слід зауважити, що судом першої інстанції зобов`язано ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

В той же час, ані позивачем, ані місцевим судом не визначено, у якому ж розмірі керівником органу поліції визначено суми вказаних допомог, хоча, як вказувалось раніше, законодавством не визначено конкретного розміру таких допомог, а є лише їх граничний розмір.

Апеляційний суд зазначає, що резолюцією керівника не визначено розміру матеріальних допомог, що свідчить про те, що рішення про їх призначення, нарахування та виплату 04.01.2022 ним не приймалось (як стверджує позивач), а відповідальному працівникові наказано розглянути рапорти у встановленому порядку.

Такий порядок встановлено п. 13 розділу ІІ Порядку № 260, відповідно до якого поліцейським можуть надаватись (тобто, обов`язок надання не визначено законодавчо) указані матеріальні допомоги у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання.

ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 28.02.2022. У зв`язку з тим, що виділені асигнування на грошове забезпечення поліцейських (на день звільнення позивача) не дозволяли здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тому вказані допомоги позивачу не нараховувались та не виплачувались, що і зазначалось у відповіді від 26.05.2022 за № 79/26/02-2022, доданої до позову, та довідці УФЗБО ГУНП в Донецькій області від 22.08.2022 №114.

Положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, визначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, заявлена позивачем позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі № 200/3973/22 скасувати частково.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог про:

визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції;

зобов`язання ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі № 200/3973/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 11 квітня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук