Справа № 400/3294/23
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 квітня 2023 р. № 400/3294/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Біоносенко В. В., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Департаменту патрульної поліції, вул. Федора Ернста, 3,Київ 48,03048, вул. Новозаводська, 1-Б/1,Миколаїв,54056
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

31.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції з вимогами: 1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 05.12.2015 по 31 серпня 2018 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу у нічний час за період з 05.12.2015 по 31.08.2018; 3) визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року до 31 жовтня 2017 в сумі 2718, 85 грн; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 2718,85 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2023 позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачкою пропущений строк звернення до суду.

04.04.2023 позивачка надала заяву про усунення недоліків позовної заяви та поновлення строків звернення до адміністративного суду. У заяві про поновлення строків, позивачка зазначила, що оскільки відповідачем не було нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з грудня 2015 року по серпень2018 року, у цьому випадку необхідно застосовувати редакцію Кодексу законів про працю України, яка діяла на момент виникнення спірних трудових правовідносин сторін, тобто у редакції з грудня 2015 року по серпень 2018 року. Стаття 233 Кодексу законів про працю України, яка діяла на момент виникнення спірних трудових правовідносин у період з грудня 2015 року по серпень 2018 містила абзац другий, за яким у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, на заявлені позивачем позовні вимоги не може розповсюджуватися обмеження тримісячним строком звернення до суду з позовною заявою. Також, п.1 глави ХІХ Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 №1236» термін дії карантину на території України було продовжено до 30 квітня 2023 року».

Вирішуючи питання пропущення позивачкою строку звернення до суду та можливості його поновлення, суд виходить з наступного.

1. Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, для всіх спорів з приводу проходження публічної служби, у тому числі виплати заробітної плати, грошового утримання, винагороди та іншого, встановлений місячний строк звернення до суду.

2. Раніше, до 19.07.2022, ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України містила норму, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зазначена норма була винятком із загального правила, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України, щодо спорів про стягнення заробітної плати.

3. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, зазначену норму виключено.

Таким чином, виняток з ч.5 ст.122 КАС України для справ публічної служби щодо стягнення заробітної плати, з 19.07.2022 перестав існувати.

4. З 19.07.2022 для позивачки розпочався сплив місячного строку звернення до суду, до всіх вимог щодо стягнення заробітної плати, які не були своєчасно заявлені до 19.07.2022. Зазначений строк сплинув 22.08.2022, а до суду вона звернулася лише 31.03.2023, тобто з значним пропущенням строку звернення.

5. Щодо посилання позивачки на п.1 глави ХІХ Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, необхідно зауважити.

По-перше, у п.1 глави ХІХ Прикінцевих положеннях Кодексу, мова йшла про ті, строки, які були передбачені у ст.233 станом на березень 2020 року, коли вносилася ця норма, а саме - тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк з у справах про звільнення з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX прийнятий пізніше за Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, а у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

По-друге, незалежно від того, як вирішується юридична колізія між нормами Законів №2352 від 01.07.2022 та №540 від 30.03.2020, стаття 233 Кодексу, а також пункт 1 глави ХІХ Прикінцевих положеннях Кодексу, у будь-якому випадку з 19.07.2022 не застосовуються до правовідносин публічної служби, оскільки застосування трудового законодавства у питаннях публічної служби в адміністративному судочинства має лише субсидіарний характер, в тій частині, в якій воно не врегульоване спеціальним законодавством з питань публічної служби та адміністративного судочинства.

Оскільки, з 19.07.2022 не існує окремого винятку для справ про стягнення заробітної плати, з інших справ про захист трудових прав, у такому разі, питання строку звернення до суду у спорах про проходження публічної служби (стягнення заробітної плати, зокрема) регулюється виключено ч.5 ст.122 КАС України, а не ч.1 ст.233 КЗпП, а тому й ймовірне зупинення строків, передбачених ч.1 ст.233 КЗпП у зв`язку з продовженням дії карантину відповідно до п.1 глави ХІХ Прикінцевих положеннях Кодексу, не тягне за собою наслідок у вигляді відсутності строків звернення у справах про стягнення заробітної плати під час проходження публічної служби.

6. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Олександр Волков проти України (Заява № 21722/11) зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

У цьому випадку, позивачка, як раз і вимагає від суду прийняти рішення щодо подій, які мали місце 5-8 років, до моменту звернення до суду, на підставі доказів, які через сплив часу могли стати ненадійними та неповними.

7. Позивачка у заяві про поновлення строку звернення, не наводить будь-яких реальних фактичних обставин, в період з 19.07.2022 по 31.03.2023, які б їй особисто заважали звернутися до суду з позовною заявою про стягнення коштів.

Враховуючи викладене, у суду немає підстав вважати, що строки були пропущені позивачкою з поважних причин, та вони потребують поновлення.

В задоволенні заяви про визнання причин пропущення строку звернення поважними та поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

З урахуванням положень ст.ст. 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Судом було надано можливість позивачу зазначити усі причини пропуску ним строку звернення до суду та підстави для їх поновлення.

Інших підстав, ані ж ті, які досліджені вище, позивач не навів, а суд з матеріалів справи не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення цього строку відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 і додані до неї матеріали повернути.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України.

4. Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя В. В. Біоносенко