Справа № 400/3550/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/3550/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №400/3550/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені

У С Т А Н О В И В:

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- скасувати рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.08.2020 року № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій у сумі 1652,52 грн та нарахування пені в сумі 1720,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність в його поведінці як платника податків бездіяльності, оскільки здійснив перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за другий, третій та четвертий квартали 2019 року у належній сумі. Однак, внаслідок допущення технічної помилки кошти не були зараховані на казначейський рахунок відповідача та в подальшому повернуті позивачу.

Дізнавшись про означені обставини, позивачем повторно в повному обсязі перераховано до бюджету суму єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, позивач наголошує, що допущена під час перерахування єдиного соціального внеску технічна помилка, не може бути підставою для застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Окрім того, починаючи з 26.02.2014 року ОСОБА_1 є найманим працівником та працює в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на посаді головного юрисконсульта відділу судового супроводження. Разом з цим, роботодавцем сплачувався єдиний внесок у 2019 році, а тому боргу зі сплати єдиного внеску у позивача не існує.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 13 січня 2022 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.08.2020 року № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій у сумі 1652,52 грн та нарахування пені в сумі 1720,83 грн.

Вирішуючи спір та приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що допущення помилки під час перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до державного бюджету в строк має кваліфікуватися як дія, хоча і помилкова, однак такі дії не можуть бути підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ.

Разом з цим, окружний адміністративний суд зазначив про протиправність рішення контролюючого органу щодо застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені, так як страхові внески у спірний період сплачені за позивача його роботодавцем.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_1 не зазначено та не надано до суду документів в підтвердження помилковості перерахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до державного бюджету, а також не повідомлено, з яких причин не пройшло зарахування коштів зі сплати такого внеску.

Також, податковий орган посилається на рішення Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо поєднання адвокатської діяльності з трудовою діяльністю та інших пов`язаних питань» від 12.04.2019 року за №37. Так, у відповідності до абзацу 5 вказаного Рішення, сплата роботодавцем за позивача сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не виключає обов`язку штатного працівника, який суміщає трудові відносини із адвокатською діяльністю, сплачувати ЄСВ у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відтак, контролюючий орган уважає, що у зв`язку зі несплатою позивачем заборгованості з єдиного внеску, податковим органом правомірно прийнято спірне рішення про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга податкового органу не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Зокрема, як установлено судом першої інстанції та з`ясовано апеляційним судом, що згідно із Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, на підставі свідоцтва Ради адвокатів Миколаївської області від 22.06.2017 року ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю.(а.с.12)

З 27 грудня 2017 року позивач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, як платник ЄСВ, що підтверджується повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску від 27.12.2021 року № 1714. (а.с.11)

Водночас, з 26.02.2014 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та працює на посаді головного юрисконсульта відділу судового супроводження, що підтверджується довідкою від 27.04.2020 року № КНО-08.1.4.1/807.(а.с.17)

За період з січня по грудень 2019 року ОСОБА_1 отримував заробітну плату, з якої АТ «Перший Український Міжнародний Банк» сплачено за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується «Індивідуальними відомостями про застраховану особу».(а.с.14-16)

Крім того, протягом 2019 року позивач, як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, забезпечував перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування:

- за перший квартал 2019 року у розмірі 2 754,18 грн. у відповідності із квитанцією від 19.04.2019 року № 30; за другий квартал 2019 року у розмірі 2 754,18 грн. згідно до квитанцією від 18.07.2019 року № 154; за третій квартал 2019 року у розмірі 2 754,18 грн. відповідно із квитанцією від 18.10.2019 року № 527; за четвертий квартал 2019 року у розмірі 2 754,18 грн. згідно із квитанцією від 20.12.2019 року № 188.(а.с.18-20)

Грошові кошти були сплачені за платіжними реквізитами ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва. Призначення платежу містить посилання на РНОКПП позивача та зазначення про відповідний квартал 2019 року, за який сплачувався ЄСВ. Платежі були прийняті банківською установою.

Платежі за другий, третій та четвертий квартали 2019 року не були зараховані на рахунки ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, повернуті до банку та обліковувалися на рахунку позивача.

На підставі заяв на видачу готівки від 01.06.2020 року, позивачу повернуті грошові кошти в сумі 8 262,60 грн.(а.с.21-24)

16.04.2020 року, ОСОБА_1 сплатив ЄСВ за перший квартал 2020 року в сумі 3117,18 грн (платіжне доручення від 16.04.2020 року № ), які були зараховані Головним управлінням ДПС у Миколаївській області в порядку календарної черговості в рахунок погашення нарахувань за 2019 рік.(а.с.26)

У зв`язку з цим, з метою повного погашення заборгованості, позивач сплатив ЄСВ у сумі 5 145,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02.06.2020 року № .(а.с.25)

14.08.2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято рішення за №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1 652,52 грн та нараховано пеню в сумі 1 720,83 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період 20.07.2019 року по 02.06.2020 року.(а.с.13)

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 1 Закону Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці:

- підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 року ) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа у відповідні періоди фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно із укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно до частини третьої статті 4, частини першої статті 13 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Проаналізувавши наведені вище положення Податкового кодексу України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», колегія суддів дійшла висновку, що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Одночасно особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником.

Водночас, адвокат, який працює за трудовим договором на подібній посаді юриста на підприємстві (установі, організації), не зможе відобразити це місце роботи в Єдиному реєстрі адвокатів України і буде змушений обрати у ньому інформацію щодо своєї індивідуальної адвокатської діяльності, як єдиний із дозволених Законом варіантів організаційних форм діяльності адвоката.

Тобто адвокат, який працює за трудовим договором на такій посаді, одночасно перебуває у двох статусах:

з одного боку - найманого працівника, який працює за трудовим договором, а з іншого - адвоката, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Якщо адвокат обирає індивідуальну діяльність, цьому кореспондує обов`язок стати на облік в контролюючому органі та сплачувати єдиний соціальний внесок на умовах, визначених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI.

Якщо ж особа працює за трудовим договором, платником єдиного внеску за неї, відповідно до цього ж Закону, є її роботодавець (підприємство, установа та організація, яке використовує працю фізичної особи на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством).

При цьому база нарахування єдиного соціального внеску для означених вище платників податку є різною (сума нарахованої працівникові заробітної плати та сума доходу (прибутку), отриманого від незалежної професійної діяльності).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

За відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

У свою чергу, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за чинними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як з`ясовано апеляційний судом, матеріали справи не містять відомостей, що в період з 2017 року по 2020 року включно, позивач здійснював незалежну професійну діяльність та отримував доходів від такої діяльності.

Разом з цим, починаючи з 2014 року по теперішній час позивач працює в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на посаді головного юрисконсульта відділу судового супроводження.

На підтвердження сплати роботодавцем єдиного внеску до суду надано Довідку «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Форма ОК-5, яка сформована засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України.(а.с.14-16)

Згідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 слідує, що у спірний період за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, сплачував страхувальник, а саме:

- з січня по грудень 2019 року, - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (код 14282829).

В розумінні Закону №2464-VI ОСОБА_1 є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право здійснювати адвокатську діяльність, проте, не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Таким чином, твердження контролюючого органу про обов`язок позивача своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем, у періоді в якому такий доходів як самозайнята особа доходів не отримувала, не відповідає наведеним положенням законодавства, та не ґрунтуються на правильному застосуванні відповідних норм матеріального права.

Судова колегія звертає також увагу на те, що статтею 2 Закону №2464-VI обов`язок подавати звітність з єдиного соціального внеску покладено саме на платників такого внеску.

При цьому, абзацом другим пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону передбачено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Водночас, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто обов`язок визначати базу нарахування не менше розміру мінімального страхового внеску в разі неотримання доходу покладений саме на платників єдиного соціального внеску.

За умови неотримання ОСОБА_1 доходів від здійснення ним як самозайнятою особою незалежної професійної діяльності, тобто відмінної від тієї, що здійснюється позивачем як найманим працівником, платником єдиного соціального внеску, на якого покладено обов`язок подавати звітність, виступає саме роботодавець.

За таких обставин, судова колегія уважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що спірне рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску не можна вважати правомірним, а тому останнє підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11.08.2022 року у справі №1940/1565/18.

Апеляційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

У свою чергу інші доводи апеляційної скарги податкового органу ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права та зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №400/3550/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.