Справа № 474/9/23
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/9/23
Провадження № 2-а/474/1/23
Рішення

Іменем України

10.04.23р. смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Багрін Н.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Шулакова Дениса Олександровича та співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Молодийчука Ярослава Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

05.01.2023р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Шулакова Дениса Олександровича (далі - відповідач 1) та співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Молодийчука Ярослава Миколайовича (далі - відповідач 2), в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія та номер ЕАР06339142 від 28.12.2022р. (далі - постанова), якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.12.2022р. його транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 , був зупинений відповідачем 1 на трасі М-05 (Київ - Одеса), з боку Києва (210 км), з причин перевищення швидкості на 7 км.

Фіксація швидкості здійснювалася лазерним вимірювачем TruСam LTI 20/20 у ручному режимі.

На вимогу відповідача 1 та на виконання вимог п. 2.4 ПДР України ним було пред`явлено документи, згідно п. 2.1 цих правил, які містяться в мобільному додатку Дія, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб. На вимогу відповідача 1 зробити з використанням його ж особистого телефону фото вказаних документів позивачем було відмовлено, на підставі чого відповідач 1 зробив висновок про відмову у наданні йому таких документів на вимогу поліцейського.

Також відповідач 1 на вимогу позивача пред`явити посвідчення співробітника поліції, надав йому довідку про відрядження співробітника поліції з Маріупольського відділу поліції у Донецькій області, що не свідчить про його належність до органів поліції, згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію.

Після вказаного, на запрошення відповідача 1 до них підійшов відповідач 2, який перебував у приміщенні стаціонарного пункту, та не був присутній під час зупинки транспортного засобу позивача та під час пред`явлення відповідачу 1 документів у додатку Дія.

Відповідач 2 у грубій формі погрожував складанням постанови за відмову надати документи, вів себе не доброзичливо, порушував правила етичної поведінки, та потім повернувся до приміщення стаціонарного майданчику, та коли позивач увійшов до приміщення, відповідач 2 запитавши позивача чи він відмовляється надавати документи, на що він йому повідомив, що документи вже були надані відповідачу 1, та після чого почався розгляд справи за ч.1 ст. 126 КУпАП.

При цьому про проведення відеозйомки поліцейськими позивача повідомлено не було, та не була надана можливість скористатися правами передбаченими ст. 268 КУпАП. Не було взято до уваги поліцейським і покази свідка який був з позивачем.

Також при складанні постанови були порушені вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП.

В ознайомленні з постановою та вручення її копії позивачу також було відмовлено.

Відповідно до винесеної відповідачем 2 постанови він, позивач, був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, а саме, як зазначено в постанові наявній в додатку Дія, за те, що - керував транспортним засобом, як особа яка не має відповідних документів. Тип штрафу - водій керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 77км/год., в зоні дії знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год., більш як на 20 км/год., та при цьому не надав посвідчення водія поліцейському для ознайомлення.

Однак у постанові не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, як і про пристрій яким фіксувалося порушення, всупереч вимогам ст. 283 КУпАП. Не було надано таких доказів, і на його позивача, клопотання.

Також позивач вказував на безпідставну зупинку його транспортного засобу відповідачем 1, оскільки причина зупинки визначена ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, як перевищення швидкості не була доведена.

Окрім цього, заміри швидкості руху приладом TruСam з рук не передбачені законодавством.

З огляду на вищевикладене та враховуючи приписи ст. ст. 283, 288 КУпАП позивач вважає себе невинним, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням процесуального права.

Позивач в судові засідання, призначенні на 06.02.2023р., 20.02.2023р., 09.03.2023р., 27.03.2023р. та 10.04.2023р., не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Водночас 10.04.2023р. позивач звернувся до суду із заявою, в якій повідомив про отримання ним від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції відеоматеріалів на оптичному носії загальним об`ємом 1,29 Гб та копії постанови серії ЕАР № 6339142 від 28.12.2022р. Вказував, що на файлі _VB000_1228_100440 о 10:04:40 зафіксовано тремтіння, що, на думку позивача, спричинило спотворення даних швидкості руху транспортного засобу НОМЕР_1 , а також на те, що на відео не видно знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості руху 50км/год., та немає прив`язки до нього, а тому, як вважає позивач, не можливо визначити чи було порушення та перевищення швидкості з боку позивача. В цій же заяві посилається на те, що відповідачем 1 не було здійснено жодних дій доведення здійснення адміністративного правопорушення перевищення швидкості в зоні дії знаку 3.29. Відеофіксація на лазерний вимірювач швидкості TruСam згідно відеофайлу _VB000_1228_100440 була здійснена о 10:04:40, однак наступний відеофайл на починається о 10:11:41, тобто з різницею близько 7 хв. між фіксацією ТЗ та зупиненням, та на цьому ж файлі зафіксовано підтвердження відповідачем 1 факту відсутності у нього службового посвідчення. Крім того вказував, що відповідач 1 не вмикав нагрудну камеру та не вів фото, відео фіксацію, а тому фактів надання позивачем посвідчення водія та реєстраційного талону на транспортний засіб не було зафіксовано, як і факту пред`явлення довідки про відрядження замість службового посвідчення відповідачем 1. Також позивач зазначає, що відповідач 1 не попереджав позивача про ведення відеозйомки, та, що на фрагменті відео зафіксовано, що відповідач 2 підійшов на часовій позначці 10:12:41, а тому не міг бачити факту надання документів. У заяві позивач також посилався на те, що йому не було надано можливості скористатися правовою допомогою, не було роз`яснено причину зупинки, відмовлено у допиті свідка про наявність якого повідомляв позивач, та, що у оскаржуваній постанові відсутні посилання на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, та інше.

У цій же заяві позивач просив взяти ці його доводи та факти, та розглянути справу у його відсутність.

Відповідачі в судові засідання, призначенні на 06.02.2023р., 20.02.2023р., 09.03.2023р., 27.03.2023р. та 10.04.2023р., не з`явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили та не подали до суду жодних заяв, клопотань чи відзивів на позов.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу без участі сторін, за наявними у справі доказами.

Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

28.12.2022 року щодо транспортного засобу моделі Ford Escape, номер т/з НОМЕР_1 , було винесено постанову ЕАР06339142 від 28.12.2022 року, з зазначенням у ній наступного: тип штрафу водій керуючи тз рухався зі швидкістю 77км/год., в зоні дії знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості руху 50км/год., перевищив встановлену швидкість руху більше як на 20 км/год., при цьому не надав посвідчення водія поліцейському для ознайомлення; стаття - 126 ч.1 керув. т.з. особою, яка не має відп. документів; місце вчинення: Черкаська, Уманський, М-05 (Київ-Одеса); штраф 425 грн.

Встановивши вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з

законом.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України Про Національну поліцію (далі - Закон) національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції (ч. 1 ст. 13 Закону).

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону, територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

В свою чергу, згідно з визначенням, яке міститься у ч. 1 ст. 17 Закону, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.ч. 1, 2, 4 ст. 126 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 126 КУпАП, поліцейські відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку - Національної поліції.

Частиною 4 ст. 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексу адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Отже, відповідний поліцейський не може набувати статусу самостійного відповідача у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, за положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, передбачені ч.ч. 1, 2, 4 ст. 126 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 року № 724/716/16-а, від 17.09.2020р. у справі №742/2298/17.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення, а також зазначив, що зміст ст. 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує вищенаведеного висновку.

В ракурсі зазначеного вище слід також зазначити, що згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Водночас, оскільки позивач не з`явився в жодне із п`яти судових засідань, суд не мав можливості належним чином з`ясувати у нього його думку (отримати згоду) щодо заміни неналежного відповідача на належного, та як наслідок, вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміни у разі необхідності за процедурою встановленою процесуальним законодавством.

Із цього випливає висновок про те, що суд за результатами розгляду справи відмовляє у задоволенні позову до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З поданого позивачем позову вбачається, що позивачем у ньому відповідачами визначено відповідача 1 та відповідача 2, які є співробітниками Уманського районного відділу Національної поліції.

За таких обставин, оскільки адміністративний позов заявлено до співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області ОСОБА_2 та співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Молодийчука Ярослава Миколайовича, які є неналежним відповідачами у даній справі, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог саме до цих відповідачів.

На підставі ст. 139 КАС України судовий збір сплачений позивачем за подачу до суду вказаного адміністративного позову в сумі 536 грн. 80 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Шулакова Дениса Олександровича та співробітника Уманського районного відділу національної поліції України у Черкаській області Молодийчука Ярослава Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 11 квітня 2023 року.

Суддя Ф.Г. Сокол