Справа № 420/13394/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 23 вересня 2022 року через електронну підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 - адвоката Шаврова І.І., до Головного управління ДПС в Одеській області в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-6604- 54-У від 09.11.2020.

Заявлену вимогу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що тривалий час була зареєстрована, як фізична особа-підприємець. На початку 2022 року їй зателефонували з податкового органу та повідомили, що вона винна 35588,74 грн у якості сплати за Єдиний соціальний внесок. Позивачка вважала, що не є фізичною особою-підприємцем. Вона працювала на різних посадах на різних підприємствах, які сплачували за неї Єдиний соціальний внесок.

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 28.09.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, а саме надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням доказів поважності причин його пропуску, надання доказів на підтвердження викладених обставин та заявлених вимог, визначення суб`єктного складу учасників справи та копію спірного рішення.

Ухвалою судді від 18.10.2022 позивачу було продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 26.10.2022 відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Також, вказаною ухвалою від 26.10.2022 було витребувано у Головного управління державної податкової служби в Одеській області належним чином засвідчену копію вимогу № Ф-6604-54-У від 09.11.2020 та копії матеріалів (документів), що стали підставою для її прийняття. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області інформацію про сплату єдиного соціального внеску за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01.01.2017 по 01.10.2022.

23.12.2022 суд ухвалив розгляд справи №420/13394/22 проводити за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання на 24 січня 2023 року об 11 год 00 хв.

24.01.2023 у підготовче засідання позивач не з`явився.

14.02.2023 представники сторін не з`явились, представник відповідача просив провести підготовче засідання без його участі (вх.№ЕП/4463/23).

14.02.2023 суд ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу №420/13394/22 до судового розгляду по суті на 01 березня 2023 року об 11 год 00 хв.

01.03.2023 сторони у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, судове засідання відкладено на 09.03.2023.

09.03.2023 сторони у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

14.03.203 суд ухвалив витребувати у Головного управління ДПС в Одеській області належним чином засвідчену копію податкової вимоги №Ф-6304-54 від 09.11.2020, копії матеріалів (документів), що стали підставою для її прийняття, а також докази направлення спірної вимоги на адресу ОСОБА_1 .

30.03.2023 суд ухвалив витребувати у Головного управління ДПС в Одеській області належним чином засвідчену копію податкової вимоги №Ф-6304-54 від 09.11.2020, копії матеріалів (документів), що стали підставою для її прийняття, а також докази направлення спірної вимоги на адресу ОСОБА_1 .

04.01.2023 до суду (вх.№409/23) від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність з 24.03.2009 по 22.01.2022 та перебувала на загальній системі оподаткування. З 2017 по 3 квартал 2020 року проведено нарахування Єдиного соціального внеску в автоматичному режимі, а саме у розмірі мінімального страхового внеску за місяць. Загальна заборгованість позивача станом на 01.01.2021 становить 35588,74 грн, на підставі чого й винесено спірну вимогу.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 24.03.2009 по 22.01.2022 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності.

Відповідно до інформації, що надана суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області листами від 20.12.2022 №1500-0605-7/131826 (а.с.77) та від 29.12.2022 №1500-0903-7/135810 (а.с.74), у період з 01.01.2017 по 01.10.2022 єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 , як найманого працівника, не сплачувався.

Суд зазначає, що позивачем не наведено, а судом не встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування.

Відповідачем, в свою чергу, в автоматичному режимі проведено нарахування Єдиного соціального внеску позивачу, а саме:

-за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн, термін оплати 09.02.2018;

-за 1 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, термін оплати 19.04.2018;

-за 2 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, термін оплати 19.07.2018;

-за 3 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, термін оплати 19.10.2018;

-за 4 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, термін оплати 21.01.2019;

-за 1 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн, термін оплати 19.04.2019;

-за 2 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн, термін оплати 19.07.2019;

-за 3 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн, термін оплати 21.10.2019;

-за 4 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн, термін оплати 20.01.2020;

-за 1 квартал 2020 року у розмірі 2078,12 грн, термін оплати 21.04.2020;

-за 2 квартал 2020 року у розмірі 1039,06 грн, термін оплати 20.07.2020;

-за 3 квартал 2020 року у розмірі 3178,12 грн, термін оплати 19.10.2020.

Загальна заборгованість станом на 01.01.2021 в сумі 35588,74 грн.

09.11.2020 Головне управління ДПС в Одеській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6304-54 У (а.с.150), відповідно до якої заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31 жовтня 2020 року складає 35588,74 грн у т.ч.: недоїмка 35588,74 грн.

Суд звертає увагу на технічну помилку щодо номеру спірної вимоги, яка зазначена позивачем у позовній заяві.

Вважаючи спірну вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За змістом підпунктів 1, 2 розділу ІІ «Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 1,2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що платниками єдиного внеску є також: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд зазначає, у період, за який підприємцю нараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску (2017 3 квартал 2020 років) позивачка була зареєстрована фізичною особою-підприємцем та єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 , як найманого працівника, не сплачувався.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

У рішенні від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19 Верховний Суд зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Верховний Суд відмітив, що наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

За наслідками системного тлумачення норм права, Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18).

Враховуючи, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то, в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї у спірний період, за який винесена оскаржувана вимога, нарахований та сплачений роботодавцями в розмірі не менше мінімального сплачений не був, зазначене не виключає обов`язок позивача по сплаті у цей період єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, який має право провадити господарську діяльність, проте не отримував дохід від неї.

Отже, з урахуванням наведеного, суди при вирішенні спору повинні перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску.

Таким чином, у ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця у період з 2017 по 3 квартал 2020 року не був відсутній обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок у мінімальному розмірі.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 була зобов`язана нарахувати та сплатити єдиний внесок за період з 2017 по ІІІ квартал 2020 року у розмірі не менш мінімального, доказів чого суду не надано, а судом не встановлено.

З огляду на наведене податкова вимога № Ф-6304-54У від 09.11.2020 у частині визначення суми податкового боргу у розмірі 35588,74 грн є такою, що винесена Головним управлінням ДПС в Одеській області правомірно.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем під час розгляду справи було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для нарахування позивачу недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 35588,74 грн, а тому, на думку суду, відповідачем доведено належним чином факт наявності у позивача боргу з єдиного соціального внеску у цьому розмірі.

Таким чином позов про визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-6304- 54-У від 09.11.2020 задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, буд.5, м.Одеса, 65044, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.