Справа № 200/4304/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року справа №200/4304/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року (повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року) у справі № 200/4304/22 (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Управління), в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати користь позивача індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки у кількості 56 діб, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки у кількості 56 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за 434 години служби в нічний час;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за 434 години служби в нічний час.

В обґрунтування позову зазначає, що у період з 07.11.2015 по 30.06.2018 проходив службу в Національній поліції, наказом ГУ НП в Донецькій області від 25.06.2018 №250 о/с його звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII). Позивач зазначає, що в порушення норм чинного законодавства відповідач протиправно не виплатив при звільненні компенсацію за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби; компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки у кількості 56 діб; індексацію грошового забезпечення за період проходження служби в ГУНП в Донецькій області з 07.11.2015 по 31.10.2017 та доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за 434 години служби в нічний час, чим порушив його права та законні інтереси.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно.

Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно.

Визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб.

Визнано протиправними дії Управління щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки у кількості 56 діб.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки у кількості 56 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку що під час обчислення розміру компенсації за невикористану відпустку сума нарахованої індексації не підлягає врахуванню як частина грошового забезпечення.

Крім того, розрахунок робочого часу вночі, зроблений позивачем, підтверджується довідкою відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області №6059/203/01-2022 від 17.08.2022.

Відповідач просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне.

Щодо стягнення індексації грошового забезпечення відповідач зазначає, що індексація грошового забезпечення поліцейським здійснюється з листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських». Тому вважав, що за період проходження служби до листопада 2017 року індексація грошового забезпечення не повинна нараховуватися та виплачуватися.

Щодо стягнення компенсації за частину щорічної оплачуваної відпустки за минулі роки зазначає, що при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (ч. 7, 9 ст. 93 Закону №580-VIII). Згідно із ч. 10 ст. 93 Закону №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Наказом ГУНП в Донецькій області від 25.06.2018 № 250 о/с позивач звільнений зі служби в поліції з 30.06.2018. Що стосується невикористаних діб чергової відпустки за 2015 рік (03 доби), то виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки Порядком №260 (п. 8 розділу ІІІ) не передбачена. Відповідно до ч.10 ст. 93 Закону №580-VIII та п. 8 розділу ІІІ Порядку №260 грошова компенсація передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються зі служби. Таким чином, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористані ним календарні дні щорічних основних відпусток (03 доби) за 2015 рік відсутні.

Щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, то вважав, що право на таку відпустку працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Працівник поліції, який має статус учасника бойових дій, не позбавлений можливості звернутися з рапортом про надання відпустки як учасник бойових дій.

Позивач під час проходження служби в поліції з рапортом про надання йому відпустки як учаснику бойових дій не звертався, тобто право на таку відпустку не реалізував.

Грошове забезпечення поліцейських та будь-які надбавки і доплати для поліцейських регулюються лише спеціальними нормативно-правовими актами для поліцейських, які не передбачають нарахування та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Відповідно до норм Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічних відпусток, тому така відпустка не переноситься на наступні періоди, не подовжується у випадку хвороби, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією. Крім того, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (крім осіб, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи) законодавством не передбачена.

Позивач проходив службу в поліції, і така служба не є військовою службою, а тому Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачає виплату компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, на нього не поширюється.

Тому вважав, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (серія НОМЕР_1 , виданого Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області 05.07.2002), РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданого ГУ МВС України в Донецькій області 20.10.2015.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 25.06.2018 №250 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 30.06.2018 відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 02.09.2022 №2356/12/01-2022 зазначено, що у період 2015-2020 роки ОСОБА_1 у 2015 році не використана відпустка у кількості 3 доби. Крім того, додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки позивачем не використана.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.08.2022 №130 ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 30.06.2018 нарахована і виплачена індексація грошового забезпечення, а саме: листопад 2017 року 373,85 грн; грудень 2017 року по лютий 2018 року виплачено по 458,12 грн щомісячно; з березня 2018 року по червень 2018 року виплачено по 533,89 грн щомісячно.

Згідно з довідкою Краматорського районного управління поліції (Відділення поліції №2) Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.08.2022 №6059/203/01-2022 ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 21.04.2016 та з 22.04.2016 по 30.06.2018 був задіяний у чергуваннях у нічний час у 2015 році (10 чергувань), у 2016 році (47 чергувань), у 2017 році (55 чергувань), у 2018 році (25 чергувань),

Довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.08.2022 № 132 підтверджено нарахування та виплату доплати за службу в нічний час ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.08.2022 №135 середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлений на день звільнення складає 12288,25 грн з них: посадовий оклад 2500 грн; оклад за спеціальне звання 1800 грн; надбавка за стаж служби (15%) 645,00 грн; премія (136,54%) 7093,25 грн; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 250 грн.

ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернувся до відповідача з заявою про надання інформації.

Листом ГУНП в Донецькій області від 05.09.2022 №2361/12/01-2022 надано позивачу довідку-витяг з інформаційно-пошукової системи регіонального рівня щодо проходження позивачем служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов таких висновків.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 розд. І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260, визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Щодо проведення індексації грошового забезпечення.

Зміст доводів відповідача у цій частині вимог зводиться до того, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення не містив норми про індексацію забезпечення поліцейських до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782, яка набрала законної сили 24.10.2017.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив вказане твердження, з огляду на те, що обов`язок індексації встановлено нормативним актом вищого рівня, а саме Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», за правилами ст.1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

У частині 5 ст. 2 вказаного Закону вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 вказаного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з п. 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 року - 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

В цій частині місцевим судом вірно враховані правові висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 19.07.2019 в справі №240/4911/18, від 07.08.2019 в справі №825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 в справі № 825/565/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, невиплата позивачу індексації за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 років є протиправною.

Щодо вимоги позову про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію».

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Згідно зі ст. 92 цього Закону, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 2.10.1993 року, учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою № 988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015 р., грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Положеннями Закону України «Про Національну поліцію» визначені підстави та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на зміст пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначеною вище нормою фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

В даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи - учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 7 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в позивача права на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки тривалістю 56 календарних днів.

За таких обставин позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 у кількості 3 доби виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 02.09.2022 №2356/12/01-2022 зазначено, що у період 2015-2020 роки ОСОБА_1 у 2015 році не використана відпустка у кількості 3 доби.

Відповідно до частин 10, 11 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частиною 1статті 24 Закону України "Про відпустки" передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок №260) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України(справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників -КЗпП України.

Суд погоджується з не врегулюванням положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Порядком №260 питання компенсації не відбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України "Про відпустки", Порядку № 100.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України та частини 1 статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 згідно якої здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, №820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16 та висловлено позицію, що правильним є правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі № 826/8185/18.

Отже, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Водночас, за висновком місцевого суду, вимоги позову про необхідність проведення індексації таких доходів як компенсація за дні невикористаних відпусток не підлягають задоволенню.

Вказаний висновок ґрунтується на тому, що така виплата має компенсаторний та одноразовий характер, відтак не входить до переліку доходів, що підлягають індексації.

В той же час, таких вимог позивачем не заявлялось.

Позивач просив при стягненні компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, обраховуючи її розмір, включити до складу грошового забезпечення суму індексації.

Місцевий суд задовольнив такі вимоги щодо компенсації за невикористанні дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити її ОСОБА_1 , виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації, проте, не зробив цього щодо компенсації за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб.

Щодо врахування суми індексації під час обчислення розміру компенсації за невикористану відпустку суд зазначає наступне.

Відповідно до п.8 Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно з пунктом 3 цього ж Порядку до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Водночас, за висновком місцевого суду, індексація не може вважатися частиною грошового забезпечення в розумінні наведеного пункту, оскільки в такому разі також би сама по собі підлягала б індексації.

Таким чином, місцевий суд вважав, що під час обчислення розміру компенсації за невикористану відпустку сума нарахованої індексації не підлягає врахуванню як частина грошового забезпечення.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

На підставі Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

На те, що індексація є складовою належної працівникові заробітної плати (грошового забезпечення), звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постанові від 28 листопада 2019 року в справі №803/1937/17, зазначивши наступне: «Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.».

Оскільки спеціальне законодавство, зокрема Закон №580-VIII, Закон №2262-ХІІ та Порядок №260, не містять питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється в тому компенсація за невикористанні дні відпустки, при вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, постанові від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17, постанові від 30 квітня 2021 року в справі №620/561/20.

Тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку що під час обчислення розміру компенсації за невикористану відпустку сума нарахованої індексації не підлягає врахуванню як частина грошового забезпечення.

Отже, апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню: абзац п`ятий резолютивної частини слід доповнити висловом «виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації.».

Щодо доплати за службу в нічний час.

Відповідно до п. 11 розд. ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 (далі Порядок № 260), поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00. до 06.00.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем відпрацьовано 137 чергувань у нічний час.

Відповідно до п.11 порядку № 260 поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Отже, 137 чергувань * 6 (годин служби в нічний час за одне чергування) = 822 години.

Відповідно до довідки ГУНП в Донецькій області №132 від 30.08.2022 «Щодо нарахування та виплати доплати за службу в нічний час», позивачу нараховувалась та виплачувалась доплата за роботу в нічний час за 388 годин у загальному підрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції звернув увагу, що відповідні довідки про розмір відпрацьованого часу вночі не є предметом цього спору та в інших провадженнях позивачем не оскаржувалися.

Враховуючи це, відсутні підстави вважати, що відомості цих довідок не відповідають дійсності. При цьому, відповідач здійснює виплату спірної доплати виключно на підставі змісту таких довідок. У випадку, що розглядається, розмір виплаченої доплати відповідає змісту отриманих відповідачем довідок.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що при обчисленні доплати відповідач діяв з порушенням вимог закону.

Доводи позивача в цій частині вимог ґрунтуються виключно на самостійно зробленому розрахунку робочого часу вночі, проте не можуть прийматися до уваги судом, оскільки не підтверджені доказами (зокрема, конкретний час чергувань може відрізнятися від розрахованого позивачем теоретично).

Викладене, тим не менш, не позбавляє позивача права на звернення до суду з вимогами про виготовлення та подачу уточнених довідок, та подальше нарахування доплати на підставі відомостей таких довідок.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Право позивача на отримання доплати за службу в нічний час не повинно ставитися в залежність від оформлення підрозділом, в якому позивач проходив службу, довідок про несення позивачем служби в нічний час.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.07.2020 по справі N 2140/1763/18 (номер у ЄДРСР 90425274).

Отже, не оформлення відповідачем (його структурним підрозділом) передбаченої Порядком № 260 довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов, виходячи з дійсної кількості часу несення служби в нічний час, не може нівелювати право позивача на отримання доплати за службу у нічний час, тому такі доводи відповідача не беруться до уваги.

Тому, довідки відповідача від 17.08.2022 № 6059/203/01-2022, які підтверджують виконання позивачем в період з 07.11.2015 по 21.04.2016 та з 22.04.2016 по 30.06.2018 службових обов`язків в нічний час згідно «Книги видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів» приймаються судом в якості належного доказу на підтвердження виходів на роботу у нічний час.

В той же час, розрахунок, здійснений позивачем, дійсно не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи. Так, 16.12.2015 позивач виконував службові обов`язки з 08:10 до 08:19, тобто, не був задіяний у нічний час; 04.05.2016 з 21:00 по 02:41 05.05.2016, тобто, не 6 годин в нічний час, а 4 год; 11.05.2016 з 00:21 по 09:07 12.05.2016, тобто, не 6 годин в нічний час, а 11 год; 25.09.2017 з 21:40 по 02:37 26.09.2017, тобто, не 6 годин в нічний час, а 4 год.

Загалом оплаті за службу в нічний час підлягає не 434 години, а 429 годин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив часткове порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 200/4304/22 скасувати частково.

У резолютивній частині рішення внести такі зміни:

- в абзаці п`ятому додати наступні слова: «виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби з урахуванням до його складу індексації.»;

- доповнити рішення абзацом восьмим наступного змісту: «Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за 429 годин служби в нічний час.»;

- доповнити рішення абзацом дев`ятим наступного змісту: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за 429 годин служби в нічний час.»;

- у зв`язку з цим абзац восьмий вважати абзацом десятим.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 200/4304/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення 11 квітня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук