Справа № 140/7470/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7470/22 пров. № А/857/3147/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року, головуючий суддя Костюкевич С.Ф., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ НП у Волинській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року у розмірі 30 000,00 грн щомісячно та зобов`язати нарахувати та виплатити цю додаткову винагороду за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року, з 13.09.2022 року по 16.09.2022 року в розрахунку на місяць (з урахуванням виплачених сум), відповідно до пункту 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року та зобов`язати нарахувати та виплатити цю додаткову винагороду з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року, з 13.09.2022 року по 16.09.2022 року (з урахуванням виплачених сум); визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року; визнати протиправними дії з неправомірного відрахування коштів у сумі 19 947,09 грн. та стягнення цих коштів у сумі 19 947,09 грн.; визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 календарних років вислуги та зобов`язати виплати одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 календарних років вислуги.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що із розрахункових листів їй стало відомо, що за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року у порушення вимог Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 їй не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, крім того, вказану додаткову винагороду не нараховано і не виплачено за періоди перебування на лікуванні у вересні 2022 року, а саме з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року, з 13.09.2022 року по 16.09.2022 року.

Також зауважувала, що з розрахункового листа за травень 2022 року дізналася, що відповідачем при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/9952/21 від 04.02.2022 року нараховано за виконавчим листом до виплати 65 441,18 грн різниці середнього заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, проте безпідставно списано зайво сплачені з березня 2021 року кошти у сумі 19 947,09 грн.

Вважала, що відповідачем у порушення пунктів 3, 4 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МСВ України від 06.04.2016 року №260 при звільненні не нараховано та не виплачено, або виплачено не в повному розмірі різні частини грошового забезпечення, зокрема щомісячні доплати та індексацію за період з 07.11.2015 року по жовтень 2017 року, одноразову грошову допомогу при звільненні 30.08.2021 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 року по жовтень 2017 року включно; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Волинській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по жовтень 2017 року включно; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУ НП у Волинській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач - скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі; відповідач скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що поновлення на службі поліцейського, який був протиправно звільнений, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу є свідченням того, що поновлена на посаді особа вважається відновленою у своїх трудових правах без будь-яких наслідків звільнення відтак набула право на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків за 17 календарних років вислуги.

ГУ НП у Волинській області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки відповідно до Порядку №1078 поліцейські не були включені до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в період із 02.08.2004 року по 06.11.2015 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 17.10.2022 року - у Національній поліції України.

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 в період часу із 13.10.2017 року по 06.08.2020 року перебувала на посаді заступника начальника Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області.

В подальшому, позивача відповідно до наказу ГУНП у Волинській області від 13.07.2020 року №1326/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції та вжиття заходів впливу Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області» притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді звільнення з посади.

На виконання даного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності було видано наказ ГУНП у Волинській області від 06.08.2020 року №236 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області та призначено старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Маневицького ВП ГУНП у Волинській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 року у справі №140/11964/20 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області від 13.07.2020 року №1326/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області», в частині звільнення з посади майора поліції ОСОБА_1 - заступника начальника Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області; визнано протиправним і скасовано наказ від 06.08.2020 року №236 о/с Про призначення майора поліції ОСОБА_1 (0109443) старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП, з посадовим окладом 2500 гривень, звільнивши з посади заступника начальника Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП.

На виконання вказаного рішення суду видано наказ ГУНП у Волинській області від 15.06.2021 року №173 о/с, яким скасовано наказ від 06 серпня 2020 року №236 о/с «Про призначення майора поліції ОСОБА_1 (0109443) старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП, з посадовим окладом 2 500 гривень, звільнивши з посади заступника начальника Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП.

Наказом ГУНП у Волинській області від 05.03.2021 року №66 о/с майора поліції ОСОБА_1 старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 05.03.2021 року. Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила - 16 років 07 місяців 02 дні.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року у справі №140/3510/21 позов ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП у Волинській області №66 о/с від 05 березня 2021 року, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, з 05 березня 2021 року; поновлено майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області, з 06 березня 2021 року.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року у справі №140/3510/21, яке набрало законної сили, видано наказ ГУНП у Волинській області від 25.06.2021 року №186 о/с, яким скасовано наказ від 05 березня 2021 року №66 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області, з 05 березня 2021 року та поновлено майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області, з 06 березня 2021 року.

Наказом ГУНП у Волинській області від 30.08.2021 №302 о/с майора поліції ОСОБА_1 старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 30.08.2021 року. Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила - 16 років 07 місяців 02 дні.

Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила - 17 років 00 місяців 26 днів.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2022 року у справі №140/10871/21 визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП у Волинській області №302 о/с від 30.08.2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 , майора поліції заступника начальника Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням реорганізаційних заходів, з 30 серпня 2021 року.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2022 року у справі №140/10871/21, видано наказ ГУНП у Волинській області від 11.08.2022 року №296 о/с, яким скасовано наказ від 30.08.2021 року №302 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області, з 30.08.2021 року та поновлено на посаді старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області, з 31.08.2021 року.

Наказом ГУНП у Волинській області від 17.10.2022 року №397 о/с майора поліції ОСОБА_1 старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 17.10.2022 року. Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила - 01 рік 01 місяць 18 днів.

20.10.2022 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із запитом про надання інформації, в якому просила надати інформацію щодо розрахунку належних до виплати на день звільнення зі служби в поліції з урахуванням всіх одноразових доплат та копії рапортів, заяв щодо добровільного списання будь-яких коштів по заборгованості.

03.11.2022 року позивач отримала листи ГУНП у Волинській області від 20.10.2022 року №1346/05/29-2022 та від 28.10.2022 року №1776/05/29-2022, де містились розрахункові листи за серпень 2022 та травень 2022 року, з яких дізналась, що за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року в порушення вимог Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 їй не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, крім того, вказану додаткову винагороду не нараховано і не виплачено за періоди перебування на лікуванні у вересні 2022 року, а саме з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року, з 13.09.2022 року по 16.09.2022 року, а також, що відповідачем при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/9952/21 від 04.02.2022 року нараховано за виконавчим листом до виплати 65 441,18 грн. різниці середнього заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, проте безпідставно списано зайво сплачені з березня 2021 року кошти у сумі 19 947,09 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично не несла службу в поліції у період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року, а винагорода згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» є платою за працю чи нагородою за заслуги та досягнення. Підпунктом 6 пункту 14 Порядку встановлено пряму заборону на виплату додаткової винагороди поліцейським, які звільнені від виконання службових обов`язків на підставі документа, що підтверджує тимчасову непрацездатність. Відповідачем не надано доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року. А кошти в сумі 19 947,09 грн, за вирахуванням військового збору 1,5 % в сумі 299,20 грн, були повернуті позивачу, шляхом списання коштів Державною Казначейською службою в сумі 4 607,22 грн та виплатою від ГУНП у Волинській області в сумі 15 040,66 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (далі - Закон).

Як передбачено частинами 1, 2 статті 94 Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 20.05.2022 року №38144/16.3.2/32-22 виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби особи рядового чи начальницького складу, де він призначений на штатну посаду, на підставі наказів такого органу, установи, в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу, установи, при цьому рішення щодо виплати такої винагороди керівникам органів та установ приймається за погодженням Державного секретаря. Крім того, вказано, що розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу).

В той же час, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено на всій території України воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і станом на час розгляду справи.

28.02.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нормами пункту 5 зазначеної постанови визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 року №350 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

При цьому, у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 року №793, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, а саме у пункті 1: 1) в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінити словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Суд зазначає, що винагорода є платою за працю чи нагородою за заслуги, досягнення, тощо.

Як слідує з матеріалів справи, у період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року ОСОБА_1 не виконувала службові обов`язки за штатною посадою, не брала безпосередню участь у бойових діях, не забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, відтак не набула права на відповідні виплати у зазначеному періоді.

Крім цього, пунктом 14 Порядку та умов виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено, що додаткова винагорода не виплачується за умов, якщо поліцейські: 1) перебувають під домашнім арештом, узяті під варту - за час перебування під домашнім арештом чи під вартою; 2) перебувають у відпустках - за час перебування у відпустках; 3) відсторонені від виконання службових обов`язків (посади) відповідно до Дисциплінарного статуту, відсторонені від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України - з дня відсторонення від виконання службових обов`язків (посади), відсторонення від посади до закінчення застосування таких заходів; 4) перебувають у службовому відрядженні за кордоном (крім поліцейських, які забезпечують отримання, перевезення чи супроводження небезпечних вантажів, гуманітарної допомоги, міжнародної технічної допомоги, організацію закупівель чи виконання умов договорів (контрактів), удосконалюють чи отримують необхідні знання та навички для виконання обов`язків під час дії воєнного стану) - за час перебування у службовому відрядженні; 5) відсутні на службі (за місцем дислокації) органу (підрозділу) поліції без поважних причин - за час відсутності на службі без поважних причин; 6) звільнені від виконання службових обов`язків на підставі документа, що підтверджує тимчасову непрацездатність (крім випадків, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку та умов, а також крім поліцейських, які направлені за рішенням лікарсько-консультативної комісії для отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги або які направлені згідно із законодавством для лікування за кордон, або які перебувають на амбулаторному лікуванні внаслідок обставин, визначених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку та умов),- з дня звільнення від виконання службових обов`язків; 7) проходять первинну професійну підготовку (крім тих, які здійснюють професійну підготовку без відриву від служби),- з дня направлення на первинну професійну підготовку; 8) добровільно здалися в полон - із дня добровільної здачі в полон; 9) відряджені до державних органів, установ та організацій, крім тих, які залучаються в установленому порядку до безпосереднього виконання повноважень поліції; 10) є здобувачами освіти денної форми навчання закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, крім тих, які залучаються в установленому порядку до виконання повноважень поліції.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 в періоди з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року, з 13.09.2022 року по 16.09.2022 року перебувала на лікарняному, відтак суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем правомірно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу додаткова винагорода відповідно до Постанови №168.

Разом з тим, положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з п. 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п. 4 Порядку сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Матеріалами справи не підтверджено нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по жовтень 2017 року, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача щодо відсутності механізму реалізації законодавчого положення, як причини невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій з неправомірного відрахування коштів у сумі 19 947,09 грн та стягнення цих коштів колегія суддів вважає таку безпідставною та необґрунтованою, оскільки, як видно з матеріалів справи, 19.08.2022 року вказані кошти в сумі 19 947,09 грн, за вирахуванням військового збору 1,5 % в сумі 299,20 грн, були повернуті позивачу, шляхом списання коштів Державною Казначейською службою в сумі 4 607,22 грн та виплатою від ГУНП у Волинській області в сумі 15 040,66 грн., а судовому захисту підлягають лише порушені права позивача, за захистом яких він звернувся із адміністративним позовом.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального права та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на них слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі №140/7470/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький