Справа № 450/287/23
Суддя: Добош Н. Б.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/287/23 Провадження № 2-а/450/2/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 696452 від 07.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу та судового збору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.01.2023 року позивача було зупинено на блокпості по АДРЕСА_1 , та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, про що поліцейським Снятинського ВП Коломийського РВП ГУНП у Івано-Франківській області Опаруком В.М. складено постанову від 07.01.2023 року серії БАД № 696452 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400, 00 грн. Вказує, що вважає зазначену постанову незаконною, винесеною із грубим порушенням норм законодавства та такою, що підлягає скасуванню. Відповідно до вказаної постанови від 07.01.2023 року, ОСОБА_1 здійснювалось керування транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 як особою, яка не має права керування таким ТЗ (ч. 2 ст. 126 КУпАП), та порушено вимоги дорожнього знаку 3.41 Правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 122 КУпАП), однак як зазначає позивач, вказані обставини не відповідають дійсності. ОСОБА_1 було надано працівнику поліції для огляду посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 17.11.2020 року, згідно якої йому надано право керування транспортними засобами категорії В, термін якого 2 роки, тобто до 17.11.2022 року включно. Позивач вказує на те, що згідно вимог пп.1 п. 1 постанови КМУ від 03.03.2022 року № 184 у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування ТЗ за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого вперше на право керування ТЗ відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Зазначає, що відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вчинення адмінпроступку. Додає, що на законну вимогу щодо надання доказів порушення дорожнього знаку 3.14 ПДР, зокрема щодо нездійснення зупинки перед таким знаком, доказів одержано не було, а отже притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є необгрунтованим, оскільки проїжджаючи зазначений знак, ОСОБА_1 рухався в колоні з 3 автомобілів, і всі транспортні засоби здійснювали зупинки. Вказує на те, що наявні процесуальні порушення, а саме в оскаржуваній постанові працівником поліції не зазначено свою посаду та місце праці, не зазначено доказів технічної фіксації порушення ОСОБА_1 вимог дорожніх знаків, не відображено усі зауваження та пояснення до оскаржуваної постанови. На підставі наведеного, просить позоні вимоги задоволити.

Представник відповідача 09.03.2023 року скерував на адресу суду відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Вказане мотивує тим, що 07.01.2023 року близько о 15 год. 15 хв. в м. Снятин, по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував Т/З Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом. Встановивши факт адмінправопорушення, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та відповідно до вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Після складання постанови її було оголошено та передано Позивачу, що підтверджується відміткою у п. 9 вказаної постанови. Таким чином, Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, оскільки при вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого у постанові, розгляд таких віднесено до компетенції Національної поліції. Таким чином, оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Відносно правомірності вимоги відповідача надати для перевірки документи, а саме: реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія, то відповідно до п. 2.4. ПДР водій транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки документи. зазначені в п. 2.1 цих Правил, і зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія. Таким чином, відповідач як посадова особа органу Національної поліції повинен був здійснити перевірку наявності посвідчення водія та наявності у ньому категорії, що дає позивачу право керувати даним ТЗ. Як вбачається із долученої копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 , термін дії якого закінчився 17.11.2022 року, інспектор, розглядаючи дану справу з`ясував усі обставини та діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений КупАП при винесенні зазначеної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Представник позивача 03.04.2023 року подав на адресу суду письмові пояснення, в яких просить розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивача. Зазначає, що факт порушення позивач Правил дорожнього руху належними та допустимими доказами відповідачем не доведений, отже у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_1 порушив закон. Додає, що підпис водія в постанові про адміністративне правопорушення не може вказувати на визнання вини. Окрім того, саме на відповідача покладається обов`язок доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак представник у письмових поясненнях вказав про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить в задоволенні позовних вимог відмовити, з мотивів викладених у такому.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАД № 696452 від 07.01.2023 року, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до даної постанови ОСОБА_1 ставиться в провину, що 07.01.2023 о 15 год. 15 хв. року у м. Снятин, по вул. Шевченка, він керуючи автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.41 Правил дорожнього руху та здійснено ним керування транспортним засобом як особою, яка не має права керування таким ТЗ.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 1 ст. 31 цього Закону визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

За правилами п. 2 ч.1 ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 наведеного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з п. 2.1 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно фактичних обставин справи 07.01.2023 року після зупинки транспортного засобу - легкового автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його водієм ОСОБА_1 було представлено інспектору поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії СТТ 963793, видане ТСЦ 4641 із терміном дії з 17.11.2020р. до 17.11.2022р.

Водночас, поліцейським розцінені вказані дії позивача як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким засобом.

Між тим, відповідно до постанови КМ України № 184 від 03.03.2022р. «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами»:

пп.1 п.1 - установити, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився;

п.2 - установити, що протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до складення іспитів, необхідних для отримання посвідчення водія, за наявності свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану, та/або відомостей в Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ та після проходження медичного огляду в порядку, установленому Міністерством охорони здоров`я.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022р., на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 8419 від 06.02.2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, в силу вимог постанови КМ України № 184 від 03.03.2022 р. «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» позивач, який вперше отримав національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився станом на 22.06.2022 р., тобто на час дії постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 р., допускається до керування транспортними засобами.

За таких умов позивач, який пред`явив поліцейському національне посвідчення водія, не допустив порушення вимог п. 2.1а ПДР.

Отже, матеріалами справи не підтверджується факт керування транспортним засобом позивачем, який не мав права керування таким транспортним засобом, через що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП:

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпроАП. В постанові, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник, або вказаних останнім доводів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності винесеної постанови у відзиві суду не надано, суду також не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

З матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем на підтвердження правомірності винесеної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник відповідача на адресу суду 03.04.2023 року було надіслано письмові пояснення, у яких просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 гривень, на підтвердження понесення яких додає копію додатку до договору про правову допомогу, копію акту виконаних роббіт та копію квитанції.

Відповідно до ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З огляду на недотримання представником позивач вказаних вище вимог КАС України, суд дійшов висновку про неможливість прийняття доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу під час ухвалення рішення у справі, а отже у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн., слід відмовити.

З відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 536, 80 грн., сплачений відповідно до квитанції № 59 від 16.01.2023 року.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 79, 246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 7, 17, 18, 251, 254-257, 280, 288, 293 КУпАП, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 696452 від 07.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, по факту, що мав місце 07.01.2023 року,- закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2023 року.

СуддяН. Б. Добош