Справа № 160/7256/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
12 квітня 2023 р.Справа №160/7256/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/7256/23, -
ВСТАНОВИВ:
10.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 1376 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_2 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_3 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді, яку займав до переміщення Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року.
У позові заявлено клопотання про звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
Разом з адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони Міністерству оборони України, Військовій частині НОМЕР_1 , іншим військовим частинам вчиняти дії по переміщенню позивача до інших військових частин, військових формувань до набрання рішенням суду законної сили по цій справі, за виключенням випадків виконання бойових наказів чи бойових розпоряджень від військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства оборони України від 03.10.2022 №1376 та Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 №243, у зв`язку з їх очевидною протиправністю. Вказані накази є такими, що виконані. Між тим, будь-яких супровідних документів, передбачених чинними нормативно-правовими актами, приписів, посвідчень про відрядження, номеру ешелону, даних коменданта ешелону тощо військовослужбовцям не повідомлялось, конкретні задачі та строки і умови їх виконання не ставились, про дати повернення для подальшого несення служби і виконання бойових завдань не повідомлялось. Позивач вказує, що лише на початку березня при особистій явці до місця розташування КСП та штабу в/ч НОМЕР_1 його було повідомлено про виключення зі списків ВЧ НОМЕР_1 . На запит були надані копії витягів оскаржуваних наказів. Наказ по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 №243 містить положення (припис) про виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та вибуття для подальшого проходження служби до НОМЕР_4 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Однак, як зазначає позивач, про зазначене переведення (переміщення по службі) його не повідомили в установленому порядку з доведенням чи оголошенням наказу або з видачею письмового витягу з наказу. Більш того, таке переведення взагалі фактично та процедурно не могло бути здійснене 06.11.2022. Позивач зазначає, що опитувань чи пропозицій щодо переміщення до нового місця військової служби не надходило, стан здоров`я чи сімейні обставини не з`ясовувались, з будь-якими планами переміщення у період до 06.11.2022, так і після ніхто не ознайомлював, будь-які рапорти з приводу можливих переміщень ним не складались і не запитувались. Крім того, оскаржуваний наказ №1376 не містить доказів наявності виключних підстав, викладених в Положенні, а також відсутні причини призначення (переміщення) його відповідно до вимог, передбачених Положенням, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність правових підстав для призначення та перевірити обґрунтованість і вмотивованість прийнятого наказу. За вказаних обставин, оскаржуваний наказ по стройовій частині ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 №243 є таким, що не міг бути винесеним у встановленому законом порядку, є повністю неправомірним та таким, що прямо та явно порушує встановлений порядок проходження військової служби. Оскільки предметом спору є визнання незаконними та скасування вказаних наказів, які, на переконання позивача, є повністю протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, якими його переміщено і про існування яких йому стало відомо лише через майже п`ять місяців, то заява про забезпечення позову є обґрунтованою, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову матиме наслідок неможливості поновлення його прав за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно із частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина четверта статті 150 КАС України).
З огляду на приписи наведеної статті, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної протиправності, небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
У спірному випадку, позивач звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що предметом заявленого позову є визнання протиправними та скасування наказу Міністерства оборони України від 03.10.2022 №1367 та наказу Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 №243 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та вибуття для подальшого проходження служби до 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.
За змістом заяви про забезпечення позову підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовом є, на його переконання, протиправність вказаних наказів відповідачів, оскільки дії відповідача по виключенню його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та вибуття для подальшого проходження служби до НОМЕР_4 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України суперечать вимогам чинного законодавства, ознаки їх протиправності є очевидними та такими, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, за захистом яких він звернувся, тому є необхідність у забезпеченні позову.
Проте, доводи заявника про не погодження з оскаржуваними наказами, які за його позицією, винесені з порушенням чинного законодавства, не вказує на очевидність ознак протиправності рішень суб`єктів владних повноважень, що є предметом судового оскарження, а судження заявника щодо цього мають оціночний, тобто суб`єктивний характер, доказів, які б свідчили про явну протиправність оскаржуваних наказів, суду не надано.
Очевидна протиправність прийнятих наказів має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування.
Встановлення ж протиправності чи обґрунтованості оскаржуваних наказів, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів при розгляді справи по суті.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України, в редакції Закону України від 08.07.2022 № 2359-ІХ, чинній з 27.07.2022, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Таким чином, повноваження суду обмежені у застосуванні заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Суд зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Оскільки, в оскаржуваному наказі йдеться про вибуття позивача для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_4 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, а позивач у якості забезпечення позову просить заборонити вчиняти дії по його переміщенню до інших військових частин, військових формувань, то фактично йдеться про зупинення реалізації оскаржуваного наказу.
Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Разом з цим, заявник просить забезпечити позов шляхом заборони прийняття наказів по особовому складу та по стройовій частині як відповідачами, так невизначеним колом військових частин.
Однак, такі накази не є предметом заявленого спору.
Зважаючи на викладене, зміст заяви про забезпечення позову не дозволяє дійти переконливого висновку про очевидну протиправність оскаржуваних наказів та існування обставин, які згідно положень статтею 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки заявником жодних доказів, у розумінні статей 73, 76 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження існування очевидної протиправності прийнятих наказів, небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, а також того, що відновлення прав без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду надано не було.
За таких обставин, наведені доводи у межах поданої заяви про забезпечення позову не є достатніми та обґрунтованими, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
З огляду на викладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/7256/23 - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та у строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова