Справа № 160/7266/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
11 квітня 2023 р.Справа №160/7266/23

Дніпропетровський окружний адміністративним суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/7266/23, -
10 квітня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:
- заборонити Міністерству оборони України, Військовій частині НОМЕР_1 , іншим військовим частинам вчиняти дії по переміщенню його до інших військових частин, військових формувань до набрання рішенням суду законної сили у цій справі, за виключенням випадків виконання бойових наказів чи бойових розпоряджень від військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства оборони України від 03.10.2022 р. №1367 та наказу Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 р. №243. Оскаржуваний наказ по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 р. №243 містить положення (припис) про виключення його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та вибуття для подальшого проходження служби до НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Однак, як зазначає позивач, про зазначене переведення (переміщення по службі) його не повідомляли в установленому порядку з доведенням чи оголошенням наказу або з видачею письмового витягу з наказу. Так, оскаржуваний наказ не містить посилань, згідно якого підпункту пункту Положення, відповідач прийняв такий наказ, а також відсутні причини призначення (переміщення) його відповідно до вимог, передбачених Положенням, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність правових підстав для призначення та перевірити обґрунтованість і вмотивованість прийнятого наказу. Оскільки предметом спору є визнання незаконними та скасування наказів, які позивач вважає повністю протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та яким його переміщено і про існування яких йому стало відомо лише через майже п`ять місяців, то вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову матиме наслідок неможливості поновлення його прав за рішенням суду.
Дослідивши подану позивачем заяву та доводи, наведені в ній, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч.2 чт.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Отже, суд зауважує, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).
Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).
Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У цьому випадку, позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів.
Суд зазначає, що предметом розгляду цієї справи є визнання протиправними та скасування наказу Міністерства оборони України від 03.10.2022 р. №1367 та наказу Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 р. №243 щодо виключення його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та вибуття для подальшого проходження служби до НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.
Як зазначається у заяві про забезпечення позову, позивач посилається на те, що дії відповідача по виключенню його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та вибуття для подальшого проходження служби до НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України суперечить вимогам закону є протиправним, і ознаки його протиправності є очевидними та такими, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, за захистом яких він звернувся.
Так, Законом України від 08.07.2022 № 2359-ІХ, який набрав чинності 27.07.2022 р., частину третю статті 151 КАС України доповнено пунктом 10 такого змісту: «10) зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці».
Таким чином, з 27.07.2022 р. повноваження суду обмежені у застосуванні заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Суд зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Оскільки, в оскаржуваному наказі зазначено про вибуття позивача для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, а позивач у якості забезпечення позову просить заборонити вчиняти дії про його переміщенню до інших військових частин, військових формувань, фактично йдеться про зупинення реалізації оскаржуваного наказу.
Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Таким чином, позивач просить забезпечити позов шляхом унеможливлення прийняття наказів по особовому складу та по стройовій частині як відповідачем, так і Міністерством оборони України й невизначеним колом військових частин.
Однак, такі накази не є предметом заявленого спору.
Крім того, суд зазначає, що ознаки протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідача та порушення ними своїх прав позивач обґрунтовує з посиланням на конкретні обставини справи та докази, відтак вони підлягають доведенню у встановленому законом порядку на підставі належних та допустимих доказів, а тому не є очевидними.
Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04.06.2021 р. у справі №160/8226/20.
Суд встановив, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про явну протиправність прийнятих наказів. Встановлення протиправності чи обґрунтованості оскаржуваних наказів, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.
Суд вважає, що очевидна протиправність прийнятих наказів має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо). Позивач посилається на очевидність ознак протиправності відповідачів, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.
Отже, суд не вбачає ознак очевидної протиправності, які б давали підстави для забезпечення позову.
Також, суд вважає, що наслідки від незабезпечення цього позову жодним чином не ускладнять чи унеможливлять виконання судового рішення та не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, міжнародного права, суд дійшов висновку, що у цьому випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, для забезпечення цього позову - відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 44, 72-77, 150-154, 246, 248, 294, 295, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/7266/23 - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.256 КАС України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст.295 КАС України.

Суддя А.В. Савченко