Справа № 120/10707/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 квітня 2023 р. Справа № 120/10707/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шаповалової Т.М.,

за участі секретаря судового засідання: Смілянця А.Е.,

представника позивача: Костюк К.О.,

представника відповідача: Мельник В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи ОСОБА_1 (далі-відповідач або ГУ ДПС у Вінницькій області), у якому просило стягнути з відповідача борг в сумі 10 685,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за відповідачем рахується податковий борг у сумі 10 685,00 грн.

Оскільки відповідач добровільно не погашає борг, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, судом відповідно до вимог ч.3 ст.171 КАС України направлено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області та до органів місцевого самоврядування.

З урахуванням зазначеного, вирішення питання про відкриття провадження у справі відкладалося до моменту отримання судом відповіді на запит від адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області та органу місцевого самоврядування, які надійшли до суду 03.01.2023 та 05.01.2023.

Ухвалою суду від 06.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).

23.01.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що 24.12.2020 відповідач здійснив продаж земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2022, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в реєстрі за №5889.

На виконання вимог ст. 172 ПК України, відповідачем було сплачено відповідну суму податку через нотаріуса, що підтверджується квитанцією № 0016045 від 24.12.2020. Відповідно до квитанції, отримувачем платежу є Казначейство України та призначення платежу визначено як «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичною особою ОСОБА_1 ».

Представник відповідача наголошує, що відповідачем було сплачено суму податку в розмірі 10 685,00 грн. до моменту нотаріального посвідчення договору, як це вимагається ст. 172 ПК України. В подальшому, відповідачем було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік від 19.05.2021.

Враховуючи наведене, представник відповідача вказує, що податковий борг у відповідача відсутній, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Також представник відповідача просив розгляд справи здійснювати в судовому засіданні з повідомленням сторін.

31.01.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги. Також вказав, що податковий борг по податку на доходи фізичних осіб в сумі 10685 грн. до бюджету м. Вінниці виник у зв`язку з некоректним заповненням декларації про майновий стан та доходи платника податків за 2020 рік, оскільки податок на доходи фізичних осіб в сумі 10685 грн. був сплачений до бюджету м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області (адміністративний район 1002), а податкова декларація подана до ГУ ДПС у Вінницькій області. Отже на думку представника позивача, для вирішення питання щодо погашення податкового боргу платника податків до бюджету м.Вінниці, платнику податків необхідно подати уточнюючу декларацію про майновий стан та доходи за 2020 рік.

Ухвалою суду від 22.03.2023 вирішено розгляд справи № 120/10707/22 проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду на 05 квітня 2020 р. об 13:00 год.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав вказаних у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з довідкою про суму податкового боргу платника податків ОСОБА_1 , станом на 15.12.2022 за відповідачем рахується податкова заборгованість на загальну суму 10 685,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Також судом встановлено, що 24.12.2020 відповідач здійснив продаж земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2022, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. та зареєстрованим в реєстрі за №5889.

Відповідно до п. 4 вказаного договору, продаж було вчинено за ціною 213 700,00 грн. (двісті тринадцять тисяч сімсот гривень).

Згідно з п. 5 вказаного договору, відповідно до звіту про оцінку майна, оціночна вартість земельної ділянки, що відчужується, склала 213 695,00 (двісті тринадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень).

Відповідно до п. 16 договору, у відповідності до ст.ст. 167, 172 ПК України, Продавець (тобто Відповідач) сплачує податок з доходів фізичних осіб до підписання цього Договору.

З огляду на приписи п. 167.2, 172.1, 172.2 ПК України, при продажу нерухомого майна, право власності на яке у продавця менше 3 років (що було в даному випадку), ставка податку на доходи фізичних осіб складає 5%.

Таким чином, розмір податку на доходи фізичних осіб за вказаним договором купівлі продажу склав 213 700,00 грн. (ціна продажу земельної ділянки) х 5% = 10 685,00 грн.

19.05.2021 року за вх. №24395197 ОСОБА_1 до Вінницької ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області за місцем реєстрації було подано декларацію про майновий стан та доходи за 2020 рік, в якій задекларовано в тому числі дохід від операцій з продажу(обміну) об`єктів рухомого або/та нерухомого майна в сумі 213 700 грн.

Як підтверджується декларацією, єдиним доходом відповідача, за яким ПДФО та військовий збір підлягав сплаті самостійно визначено дохід від продажу нерухомого майна у розмірі 213 700,00 грн. (код рядка 10.3, стовпчик 3) при цьому сума податків, що підлягає сплаті самостійно була визначена в розмірі 10 685,00 грн. - ПДФО (код рядка 10.3, стовпчик 6) та 3205,50 грн. - військовий збір (код рядка 10.3, стовпчик 7).

Відповідачем було сплачено суму податку в розмірі 10 685,00 грн. через нотаріуса, що підтверджується квитанцією № 0016045 від 24.12.2020.

Відповідно до квитанції №0016045 від 24.12.2020, одержувачем платежу є Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі (м. Вишневе), банк одержувача: Казначейство України (ел. адм. податку) та призначення платежу визначено як «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичною особою ОСОБА_1 ».

Тобто, відповідачем сплачено податок на доходи фізичних осіб в сумі 10 685 грн. до бюджету м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, за місцем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Військовий збір було сплачено у встановлені законодавство строки, що підтверджується квитанцією № ХХБ7-В4ТХ-81Н8-9МР1 від 18.07.2021.

У довідці вих.№ 3/01-16 від 09.01.2023, виданій приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В., вказано, що 24.12.2020 цим нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого у реєстрі за № 5889, згідно якого ОСОБА_1 був продавцем, а також було здійснено останнім оплату податку з доходів фізичних осіб в розмірі 10 685,00 грн. (див. п. 1 додатку). Про даний факт було належним чином повідомлено податкові органи при подачі звіту 1-ДФ за 4 квартал 2020 року і отримано квитанцію №2.

До довідки додана відповідна нотаріально засвідчена копія квитанції №0016045 від 24.12.2020 року та нотаріальна копія Квитанції № 2 щодо прийняття Державною податковою службою України Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма №1ДФ) за 4 квартал 2020.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем на податкову адресу позивача направлено податкову вимогу від 06.09.2021 №0-0228 на суму 10685грн. але конверт з вимогою повернувся до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 172 ПК України визначено порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна, неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості, подільного об`єкта незавершеного будівництва та відступлення прав за договором купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості, щодо якого сплачено частково ціну та зареєстровано обтяження речових прав на користь покупця.

Відповідно до пункту 172.4 статті 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості, неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості, неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.

Нотаріус щокварталу в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку, подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені ним протягом звітного кварталу договори купівлі-продажу (міни) між фізичними особами, включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі кожного договору.

Згідно із пунктом 172.5 статті 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей:

а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Відповідно до підпункту 168.4.5. пункту 168.4 статті 168 ПК України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету:

а) у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за місцезнаходженням земельних ділянок, земельних часток (паїв), виділених або не виділених в натурі (на місцевості);

б) у разі нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна резидентами та нерезидентами, посвідчення договорів дарування чи видачі свідоцтв про право на спадщину нерезидентам - за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв);

Водночас декларацію про майновий стан та доходи позивачем подано за місцем його реєстрації до ГУ ДПС у Вінницькій області та визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 10685грн.

Після чого згідно картки платника податку з доходів фізичних осіб відповідача за ним почав рахуватися податковий борг в сумі 10685 грн.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та враховуючи наведені норми ПК України, які регулюють порядок сплати податку з доходів фізичних осіб при здійсненні операцій з продажу та нотаріальному посвідченні договорів, відповідач був зобов`язаний сплатити податок з доходів фізичних осіб (за ставкою 5% від ціни продажу майна) до моменту нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу до бюджету за місцем нотаріального посвідчення договору, що і було зроблено відповідачем. Іншого порядку сплати даного податку ПК України не передбачає.

Водночас декларацію про майновий стан та доходи позивачем також подано відповідно до вимог ПК України за місцем податкової адреси.

Таким чином у відповідача відсутній податковий борг з податку на доходи фізичних осіб.

Суд критично ставиться до аргументів позивача про те, що ОСОБА_2 необхідно подати уточнюючу декларацію та вчинити інші дії для того, щоб відкорегувати наявність податкового боргу у картці платника податку, оскільки представником позивача не зазначено чим саме передбачено вчинення таких дій, які саме дії повинен вчинити відповідач, які зміни до декларації він повинен внести, а також не зазначено в чому саме дії ОСОБА_1 щодо сплати податку не відповідали ПК України.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Щодо вирішення клопотання представника відповідача про понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі відмови у задоволенні даного позову судові витрати повинні бути компенсовані відповідачу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником відплвідача суду надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової допомоги № 01-01-23 від 03.01.2023, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 01-01-23 від 03.01.2023; акт про надання послуг № 1 від 23.01.2023 до Додатку №1 від 03.01.2023 до договору про надання правової допомоги № 01-01-23 від 03.01.2023; ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія ВН № 1217633 від 03.01.2023.

Відповідно до п. 5.2 Договору, розмір гонорару та порядок проведення розрахунків за цим Договором визначається в Додатках до цього Договору.

За приписами п. 5.5 Договору, погоджена Сторонами сума, що є гонораром Адвоката за надання правової допомоги, не підлягає зменшенню або поверненню Клієнту.

Пунктом 1 Додатку встановлено, що сторони дійшли взаємної згоди, що розмір гонорару Адвоката за надання правової допомоги щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції у адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, що розглядається Вінницьким окружним адміністративним судом (справа № 120/10707/22), складає фіксовану суму 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

За приписами п. 3 Додатку №1, клієнт зобов`язується сплатити адвокату визначений в п. 1 цього додатку гонорар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати набуття рішенням суду законної сили. Дата набуття рішенням суду у справі щодо стягнення заборгованості із виплати заробітної плати є відкладальною обставиною в розумінні ЦК України.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас суд доходить висновку, що кількість витраченого адвокатом часу та розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг).

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з пунктами 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, оскільки надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів відповідача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, суд дійшов висновку, що витрати відповідача на правову допомогу підлягають зменшенню до 3000,00 грн. і такий розмір відповідатиме вимогам розумності та обґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Повне судове рішення складено та підписано суддею 11.04.2023.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна