Справа № 440/4187/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 р. Справа № 440/4187/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2022, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 01.06.22 по справі №440/4187/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі за текстом також відповідач, Департамент стратегічних розслідувань НП України)) з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань НП України щодо неврахування до її стажу служби період служби у Державному департаменті України з питань виконання покарань в період з 1 вересня 1999 року до 25 травня 2005 року;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань НП України врахувати до її стажу служби період служби в Державному департаменті з питань виконання покарань з 1 вересня 1999 року до 25 травня 2005 року;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань НП України перерахувати їй грошове забезпечення з врахуванням періоду її служби у Державному департаменті України з питань виконання покарань в період з 1 вересня 1999 року до 25 травня 2005 року та виплатити їй з врахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань НП України перерахувати їй тривалість додаткової оплачуваної відпустки з врахуванням служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань в період з 1 вересня 1999 року до 25 травня 2005 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 1 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань НП України щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду служби з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року на посаді старшого інспектора Гадяцького району групи виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі УДДУПВП.

Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань НП України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період служби з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року на посаді старшого інспектора Гадяцького району групи виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі УДДУПВП.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань НП України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції протиправно прирівняв службу в Державному департаменті України з питань виконання покарань до служби в органах внутрішніх справ та застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка не підлягає застосуванню, а саме приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за № 393. Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що до вислуги років, яка надає право на призначення пенсії, зараховується як період служби в органах внутрішніх справ, так і час роботи в Національній поліції та в Державній кримінально-виконавчій службі України, однак згідно з вимогами статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції служба в ДДУПВП не зараховується.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до копії послужного списку ОСОБА_1 з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року проходила службу на посаді старшого інспектора Гадяцького району групи виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі УДДУПВП та звільнилася за п. 64 "ж" (власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

01 березня 2018 року позивача прийнято на службу до Національної поліції України.

Згідно з Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 51 о/с від 11.11.2019 капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора 8-го відділу (забезпечення діяльності) управління стратегічних розслідувань в Полтавській області. Стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 11.11.2019 - 07 років 08 місяців 04 дні.

На рапорт позивача щодо зарахування до вислуги років у поліції службу в УДДУПВП відповідач листом від 16.03.2021 за № 2643/55/02-2020 повідомив, що оскільки положеннями статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" не передбачено службу в Управлінні Державного департаменту України з питань виконання покарань, підстави для зарахування такого періоду до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відсутні.

Не погоджуючись з відмовою у зарахуванні до вислуги років у поліції служби в Управлінні Державного департаменту України з питань виконання покарань, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що проходження позивачем служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань здійснювалося в порядку та на умовах, встановлених законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, цей період служби повинен зараховуватися до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржуване рішення в межах вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Закон України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Тобто, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до статті 130 Виправно-трудового кодексу України (який діяв до 1 січня 2004 року) на працівників рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На спеціалістів кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань, поширюється дія закону України "Про державну службу".

Пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року № 1129-IV визначено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Частиною п`ятою статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року № 2713-IV передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У попередніх редакціях вказаного Закону визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист, визначений Законом України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, відповідно до пункту 1 якого до вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №154 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України" від 17 липня 1993 року за №393 поширено дію постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" на поліцейських.

Відповідно до вказаної Постанови до вислуги років, які дають право на отримання пенсії за вислуги років поліцейським згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зараховується служба в Державній кримінально-виконавчій службі.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа працівників органів внутрішніх справ, поліцейських, Державної кримінально-виконавчої служби.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_1 з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року проходила службу на посаді старшого інспектора Гадяцького району групи виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі УДДУПВП та звільнилася за п. 64 "ж" (власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, проходження позивачем служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань здійснювалося в порядку та на умовах, встановлених законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак цей період служби повинен зараховуватися до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Водночас, під час проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань позивач мала спеціальне звання, та на неї відповідно до вказаних нормативних актів поширювалися гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію".

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період служби ОСОБА_1 з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року на посаді старшого інспектора Гадяцького району групи виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі УДДУПВП, підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

З огляду на зазначене, дії відповідача щодо незарахування позивачу до стажу служби в поліції періоду служби з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року на посаді старшого інспектора Гадяцького району групи виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі УДДУПВП, є протиправними, а відтак колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції , щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції вказаний період роботи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача стосовно протиправного застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за № 393, оскільки задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції період роботи позивача з 1 вересня 1999 року по 25 травня 2005 року, суд першої інстанції керувався пунктом 3 частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, колегія суддів відхиляє, оскільки такі сформовано за різних спірних правовідносин та фактичних обставин у справах № 520/903/19, № 520/2067/19 та у цій справі.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року по справі №440/4187/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін