Справа № 200/154/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року Справа№200/154/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачці за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивачки індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4038 гривень 42 копійки в місяць за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що під час проходження нею військової служби нарахування і виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року здійснювались відповідачем не у повному обсязі.

Як вказується позивачкою, у період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року відповідачем було нараховано лише поточну індексацію грошового забезпечення, яка склалася внаслідок перевищення порогу для проведення індексації у 103%, в сумі 2881,23 грн.

Разом із цим, на переконання позивачки, відповідачем в порушення вимог абзаців 3, 4 та 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078 не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року у фіксованій величині 4038,42 грн. у місяць на загальну суму 105259,47 грн.

Позивачка вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення за вказаний період у належному розмірі, згідно з вимогами абзаців 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, протиправною.

Відповідач відзив на позов і витребуваних ухвалою суду від 30.01.2023 року документів (зокрема, контррозрахунку суми індексації грошового забезпечення позивачки за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року із застосуванням фіксованої величини 4038,42 грн. (у разі наявності заперечень з приводу наданого позивачкою розрахунку) або інших документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі) до суду не надав.

Про розгляд даної справи судом відповідач був повідомлений засобами електронного поштового зв`язку - шляхом направлення копії ухвали від 30.01.2023 року та копії позовної заяви (разом із додатками до неї) на електронну поштову адресу , що міститься у відкритому доступі як зареєстрована електронна поштова адреса відповідача, та додатково на електронну поштову адресу представника відповідача .

Також про розгляд цієї справи судом відповідач був повідомлений шляхом розміщення 01.02.2023 року відповідної інформації на офіційному вебсайті суду.

Наведене підтверджується відомостями, які містяться у реєстрі вихідної кореспонденції від 01.02.2013 року та у довідці про надіслання ухвали/рішення суду від 01.02.2013 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року подану ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 позовну заяву про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/154/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Положеннями частини 2 статті 175 КАС України установлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Як вже було вказано, відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не надано.

Причин неподання відзиву на позов відповідачем суду також не повідомлено.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Військовою частиною НОМЕР_5 05.10.2015 року, позивачка має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У період з 01.06.2001 року по 02.05.2020 року позивачка проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2020 року № 90, зі списків особового складу та усіх видів забезпечення виключена з 02.05.2020 року ОСОБА_1 , яка за наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2020 року № 9-РС відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) була звільнена з військової служби у запас.

Вважаючи, що під час звільнення позивачці не було виплачено індексацію грошового забезпечення, позивачка у жовтні 2020 року звернулася до відповідача із заявою про виплату індексації грошового забезпечення, яка була відхилена відповідачем.

Дані обставини стали приводом для звернення позивачки до адміністративного суду за захистом порушених прав і законних інтересів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року у справі № 200/11038/20-а позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3834,02 грн. згідно з абзацом 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, та висновків суду в даній справі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року у справі № 200/11038/20-а абзаци 4, 5 зазначеного рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року у справі № 200/11038/20-а були змінені.

Зокрема, за даною постановою Першого апеляційного адміністративного суду визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, а також зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 , при цьому, нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 та висновків суду в даній справі, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року у справі № 200/11038/20-а відповідача зобов`язано здійснити нарахування і виплату індексації грошового забезпечення на користь позивачки за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року без вказівки на конкретну "фіксовану" величину або суму індексації, яка має бути врахована відповідачем під час нарахування індексації грошового забезпечення позивачці.

Як вказує позивачка, на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року у справі № 200/11038/20-а відповідачем було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в розмірі 83962,48 грн. (з урахуванням утриманого військового збору в розмірі 1,5% та раніше виплаченої суми).

Наведене підтверджується відповідним розрахунком відповідача, який додано до листа від 16.11.2021 року, копією платіжного доручення № 3999 від 11.11.2021 року на загальну суму 83962,48 грн. та повідомленням про надходження коштів від 12.11.2021 року.

При цьому, як зазначає позивачка, сума нарахованої індексації грошового забезпечення за лютий 2018 року склала 4258,75 грн., проте за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року відповідачем нараховано тільки поточну індексацію грошового забезпечення, яка склалася внаслідок перевищення порогу для проведення індексації у 103%, в сумі 2881,23 грн.

На переконання позивачки, це є порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), оскільки відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 відповідач мав виплатити на користь позивачки індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року у фіксованій величині 4038,42 грн. в місяць на загальну суму 105259,47 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються пільги, гарантії та компенсації, передбачені законом.

Положеннями частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно зі статтями 18, 19 Закону України від 05.10.2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон № 2017-III) установлено, що індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Частина 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Відповідно до положень статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково чи повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII установлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення прожиткового мінімуму.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа того місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом та не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - тобто місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, що зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку № 1078 установлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, який встановлено для відповідних соціальних та демографічних груп населення. У межах встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму індексується, зокрема, і грошове забезпечення.

Під час розгляду справи № 200/11038/20-а Донецьким окружним адміністративним судом було установлено, що підвищення посадового окладу позивачки з березня 2018 року відбулося внаслідок прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова КМУ № 704), відповідно до якої було змінено (підвищено) розміри окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, і саме березень 2018 року, в контексті застосування норми абзацу 1 пункту 5 Порядку № 1078, є місяцем підвищення доходів позивачки, тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

На виконання рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 200/11038/20-а відповідачем було здійснено нарахування сум індексації та їх подальшу виплату.

Враховуючи величини індексів споживчих цін, нарахування та виплата сум індексації грошового забезпечення були здійснені за період з грудня 2018 року по травень 2020 року.

Позивачка вважає, що у даному випадку маються підстави для додаткової виплати з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року різниці між сумою індексації та розміром підвищення доходу згідно з абзацом 4 пункту 5 Порядку № 1078, з огляду на те, що розмір підвищення її грошового доходу не перевищив суму індексації, яка склалася у місяці підвищення доходу.

Під час розрахунку розміру різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу позивачка виходила з наступного:

- у березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн.;

- наростаючий індекс споживчих цін склав 353,30%;

- величина приросту індексу споживчих цін склала 253,30% (353,30% - 100%);

- грошове забезпечення позивачки за лютий 2018 року склало 8494,56 грн.;

- грошове забезпечення позивачки за березень 2018 року склало 8919,29 грн.;

- розмір підвищення доходу позивачки склав 424,73 грн. (8919,29 грн. - 8494,56 грн.).

На підставі абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розрахована позивачкою таким чином:

1762,00 грн. х 253,30% / 100% = 4463,15 грн.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачці індексації розрахована позивачкою таким чином:

4463,15 грн. - 424,73 грн. = 4038,42 грн.

Отже, за висновками позивачки, 4038,42 грн. і є саме та "фіксована" величина або сума індексації, з урахуванням якої відповідач мав нараховувати і виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення (крім поточної) за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року.

Питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів та виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано положеннями пункту 5 Порядку № 1078, абзацом 1 якого передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до абзаців 3 та 4 пункту 5 Порядку № 1078 установлено, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзацом 5 пункту Порядку № 1078 визначено, що у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Як зазначав Верховний Суд у постановах від 23.04.2020 року у справі № 816/1728/16, від 28.09.2022 року у справі № 400/1119/21, від 28.09.2022 року у справі № 560/3965/21, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, відповідно до положень абзаців 3, 4, 5 пункту 5 Порядку № 1078, визначальним є факт підвищення саме грошового доходу, а не тільки тарифних ставок (окладів).

У постанові від 23.03.2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд зауважив на тому, що відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав.

На тлі цього Верховний Суд зазначив про те, що посадові оклади військовослужбовців дотепер визначалися постановами Кабінету Міністрів України.

Зокрема, схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка була чинною з 01.01.2008 року до 01.03.2018 року.

Від січня 2008 року посадові оклади військовослужбовців не змінювалися та змінилися лише у березні 2018 року на підставі Постанови КМУ № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

Отже, після прийняття Постанови КМУ № 704, яка набрала чинності 01.03.2018 року, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став саме березень 2018 року.

Також у вказаній постанові від 23.03.2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд зауважив на тому, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці".

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 року був встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).

У даній справі правовідносини стосовно нарахування та виплати поточної індексації з 01.03.2018 року не є спірними.

Позивачка не заперечує і не оспорює тих обставин, що індекс споживчих цін, який був обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року та опублікований Держстатом у листопаді 2018 року, у зв`язку з чим позивачка з грудня 2018 року набула право на поточну індексацію, яка була нарахована відповідачем на виконання рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 200/11038/20-а у сумі 2881,23 грн. за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року.

Спірним у цій справі є питання нарахування та виплати позивачці індексації грошового забезпечення у так званій "фіксованій" величині або сумі.

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 року у справі № 400/3826/21 зазначив, що Закон № 1282-ХІІ та Порядок № 1078 не містить такого поняття як "фіксована" сума індексації. Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 року № 526, де були вказані приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, але постановою Уряду від 09.12.2015 року № 1013 Додаток 4 був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 року у цьому Додатку, як і у цілому в Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

Починаючи з 01.12.2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, по суті, йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки у тому разі, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший за суму можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3 та 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися у період з 01.12.2015 року до 01.04.2021 року, передбачали обставини, у разі наявності яких у місяці підвищення доходу індексація нараховується або не нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

При цьому якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається у випадках, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Враховуючи наведене та виходячи із системного аналізу пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд дійшов висновку, що нарахування і виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Водночас, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила і умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Таким чином, у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивачки, відповідач повинен був вирішити питання, чи має вона право на отримання суми індексації-різниці.

Як було установлено судом, відповідач не нараховував та не виплачував позивачці суму індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року.

З огляду на зміст положень абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, позивачка має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, і, якщо зазначена умова наявна, розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

У постанові від 23.03.2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд звернув увагу, зокрема, на те, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 суд повинен встановити:

- розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

- сума можливої індексації грошового забезпечення позивача у березні 2018 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 30.03.2023 року).

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або менший за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Судом установлено, що грошове забезпечення позивачки у лютому 2018 року склало 8114,40 грн., у березні 2018 року - 8494,56 грн. (у позові помилково вказано 8494,56 грн. у лютому 2018 року та 8919,29 грн. у березні 2018 року), що підтверджується довідкою про доходи від 10.11.2020 року № 225/56/837фс, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 .

Отже, розмір підвищення доходу позивачки у березні 2018 року (А) склав:

8494,56 грн. - 8114,40 грн. = 380,16 грн. (а не 424,73 грн., як вказується у позові).

Прожитковий мінімум у березні 2018 року складав 1762,00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30%.

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 у такому разі склала:

1762,00 грн. х 253,30% / 100% = 4463,15 грн.

Відтак, розмір підвищення доходу позивачки у березні 2018 року в даному випадку є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Таким чином, на підставі абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачці індексації-різниці складає:

4463,15 грн. - 380,16 грн. = 4082,99 грн. (а не 4038,42 грн., як вказується у позові).

З урахуванням викладеного, позивачка має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 4082,99 грн. (замість 4038,42 грн.) в місяць за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, а бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачці за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 є протиправною.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи встановлені судом обставини, приймаючи до увагу явну помилку, що була допущена представником позивачки у наданих до суду розрахунках індексації грошового забезпечення, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивачки та реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України та задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачці за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивачки індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4082 гривень 99 копійок в місяць за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Щодо строків звернення до суду з цим позовом суд зазначає про таке.

Разом з позовною заявою позивачкою до суду було подано клопотання про поновлення строків звернення до суду з позовом.

В обґрунтування цього клопотання позивачка, посилаючись на ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), вказує на те, що остаточне рішення суду у справі № 200/11038/20-а стосовно виплати позивачці індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року виконано лише 19.12.2022 року, тоді як позовна заява направляється до суду 11.01.2023 року (в межах тримісячного строку з дня виплати).

Згідно з ч. 1, абз. 1 ч.2 та ч.3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд вказав про те, що висновки щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з таким позовом є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із позовом, відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року), не обмежене будь-яким строком.

Так, Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21 зауважив, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, неодноразово вказував на те, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Верховний Суд вказав, що як на момент звільнення позивача з військової служби (31 липня 2020 року), виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (02 вересня 2020 року), так і на момент отримання відповіді відповідача від 02 серпня 2021 року № 436, наданої на заяву про надання довідки про розмір грошового забезпечення, частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Втім, судом апеляційної інстанції помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент постановлення оскаржуваного судового рішення.

Крім того, Верховний Суд наголосив, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Застосувавши вказані висновки Верховного Суду, приймаючи до уваги те, що станом на момент звільнення позивачки з військової служби та виключення її зі списків особового складу та усіх видів забезпечення (02.05.2022 року), частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, строк звернення до адміністративного суду з цим позовом позивачкою не пропущений.

Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати нею понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Керуючись положеннями Конституції України, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", "Про індексацію грошових доходів населення", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4082 гривень 99 копійок в місяць за період з 01.03.2018 року по 02.05.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Повне судове рішення складене 06 квітня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч