Справа № 520/2185/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 квітня 2023 року № 520/2185/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) (далі по тексту - Військово-медичний клінічний центр), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації за заявою від 20 жовтня 2022 року;

- зобов`язати відповідача надати позивачу повну інформацію, що запитувалася згідно заяви від 20 жовтня 2022 року, поданої на підставі ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на початку серпня 2015 року у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (в/ч НОМЕР_1 ) проводили відкриту операцію з видалення доброякісної пухлини її батьку ОСОБА_2 , після якої пацієнт помер у стаціонарі цього закладу.

Для отримання та ознайомлення з повною медичною інформацією щодо обставин смерті батька на початку 2022 року позивачка звернулась із заявою до начальника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Хорошун Едуарда Миколайовича, у якій прохала надіслати на мою адресу засвідчені належним чином копії всіх документів пов`язаних з перебуванням і лікуванням ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. Законом не обмежено час звернення за такою інформацією.

Позивачка вказує, що зазначена заява не була задоволена у повному обсязі, оскільки їй було надіслано лише завірену копію історії хвороби №9916, яка не містила медичних документів щодо розтину батька.

20 жовтня 2022 року син позивачки ОСОБА_3 діючи на підставі нотаріальної довіреності від її імені та в її інтересах, керуючись ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» знову звернувся Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ) із запитом про надання копії всіх документів пов`язаних з розтином її батька або можливістю ознайомитись з ними.

Однак, 14 листопада 2022 року її син - ОСОБА_3 отримав відповідь на його ім`я за підписом керівника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 про відмову у наданні запитуваної інформації про розтин, оскільки мій син не надав документів про те, що він прийняв спадщину після смерті мого батька, його дідуся.

З такою формальною відповіддю та фактичним не розглядом заяви позивачка вважає, що ОСОБА_4 допустив не просто порушення її прав, а створив штучні перешкоди для здійснення її прав і законних інтересів приховуючи від неї причини смерті батька.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до ч.4 ст. 285 Цивільного кодексу України та ч.5 ст. 39 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» - у разі смерті фізичної особи члени її сім`ї або інші фізичні особи, уповноважені ними, мають право бути присутніми при дослідженні причин її смерті та ознайомитись із висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду.

Також відповідно до змісту ст. 285 Цивільного кодексу України та ст. 39 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» надання інформації, що становить лікарську таємницю, дозволено обмеженому колу осіб: пацієнтам, які досягли повноліття, батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Враховуючи вищезазначене, законодавець визначив коло осіб, яким може бути надана інформація, що становить лікарську таємницю.

Відповідачем про це було заначено у відповідях на звернення (вх.Ч-85 від 24.10.2022 року, вх.№Ч-679 від 24.11.2021 року).

Підсумовуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивачка звернулась із заявою до начальника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Хорошун Едуарда Миколайовича, у якій просила надіслати на її адресу засвідчені належним чином копії всіх документів пов`язаних з перебуванням і лікуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР. в/ч НОМЕР_1 ).

Листом від 26.01.2022р. № 552/Ч-7/9 позивачці надано завірену належним чином копію історії хвороби № 9916 ОСОБА_2

20 жовтня 2022 року син позивачки ОСОБА_3 діючи на підставі нотаріальної довіреності від її імені та в її інтересах, керуючись ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» просив надати належним чином засвідчені копії всіх документів пов`язаних з розтином батька його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в стаціонарі Військово-медичного клінічного центру Північного регіону.

Листом від 02.11.2022 № 553/Ч-85/76 заявника повідомлено, що у попередньому зверненні ним було зазначено, що він є спадкоємцем за законом ОСОБА_2 , проте будь-яких документів про здійснення заходів на вступ у спадок чи підтвердження факту прийняття спадщини не надано.

З огляду на те, що для реалізації своїх прав необхідна інформація, яка становить лікарську таємницю та не підлягає розголошенню, Ви маєте право витребувати такі відомості в процесі розгляду справи в суді, подавши клопотання про витребування доказів на підставі ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 34 Конституції України зазначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

У пункті 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Частиною 2 цієї статті передбачено що, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Частинами 4 та 5 статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що письмовий запит подається в довільній формі та має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно частин 1, 4 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч. 2 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ст. 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до матеріалів справи спір між сторонами виник через неповне надання відповідачем інформації за запитом позивача.

У розумінні Закону № 2939-VI відповідач є розпорядником публічної інформації і надання відповіді на інформаційний запит позивача у цій справі є її безумовним обов`язком.

Положення Закону № 2939-VI визначають публічну інформацію як таку, що зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Інформації, що міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль, також відповідає критеріям «відображення та документування» і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Законодавство України гарантує захист особистого життя кожної людини. Так, стаття 32 Конституції України забезпечує конфіденційність особистої інформації про людину, а стаття 286 Цивільного кодексу України (ЦК) закріплює право кожної фізичної особи на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані під час медичного обстеження.

Згідно зі ст. 391 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-ХІІ (далі - Основи законодавства) пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення по медичну допомогу, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації про стан здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел (частина 3 ст. 286 ЦК).

Пацієнт, який досяг повноліття, має право отримати достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у т. ч. ознайомлюватися з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я (ст. 39 Основ законодавства). Батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на отримання інформації про стан здоров`я дитини або підопічного. Аналогічні права для вказаних суб`єктів передбачені частиною 2 ст. 285 ЦК. Тобто праву на отримання інформації відповідає обов`язок медичних працівників, передбачений ст. 39 Основ законодавства, - надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у т. ч. наявність ризику для життя і здоров`я.

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов (ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону № 2939 кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається. Цьому праву відповідає обов`язок розпорядників інформації, які володіють інформацією про особу, згідно з пунктом 1 частини 3 ст. 10 Закону № 2939 надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» від 30.10.1997 № 5-зп (далі - Рішення № 5) медична інформація, яка є свідченням про стан здоров`я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, в т. ч. про наявність ризику для життя і здоров`я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної, тобто інформації з обмеженим доступом. У Рішенні № 5 також зазначено, що лікар зобов`язаний на вимогу пацієнта, членів його сім`ї або законних представників надати їм таку інформацію повністю і в доступній формі. Тому законні представники мають право на отримання у повному обсязі відомостей, що становлять зміст поняття «медична інформація», згідно з чинним законодавством України.

Позивач звертався до відповідача із запитом, в якому просив засвідчені належним чином копії всіх документів пов`язаних з перебуванням і лікуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР. в/ч НОМЕР_1 ).

Оскільки відповідь відповідача від 26.01.2022р. № 552/Ч-7/9 та від 02.11.2022 № 553/Ч-85/76 не містить інформацію щодо запитуваних позивачем документів, суд приходить до висновку про неправомірну відмову відповідача в наданні інформації, що відповідає ст. 22 Закону № 2939-VІ.

Враховуючи наявність законодавчо встановленого обов`язку відповідача надавати публічну інформацію на запит, та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідь розпорядника інформації від 26.01.2022р. № 552/Ч-7/9 та від 02.11.2022 № 553/Ч-85/76 є неправомірною в розумінні Закону № 2939-VІ та порушує право позивача на доступ до інформації. Відповідач, як розпорядник інформації, не надавши запитувану інформацію на запити позивача, вчинив протиправну бездіяльність, а тому позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, задоволенню підлягає вимога позивача про зобов`язати відповідача надати позивачу повну інформацію, що запитувалася згідно заяви від 20 жовтня 2022 року, поданої на підставі ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненадання інформації за заявою від 20 жовтня 2022 року.

Зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) повну інформацію, що запитувалася згідно заяви від 20 жовтня 2022 року, поданої на підставі ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя Бадюков Ю.В.