Справа № 260/4569/22
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Ужгород№ 260/4569/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Гавій Л.В.

за участю представників

позивача: Ладика Н.І.

відповідача: Сливка Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 березня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 10 квітня 2023 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби (далі відповідач, Закарпатська митниця), яким просить:

1) Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці від 30.09.2022 року № 886-о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ;

2) Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Тиса" Закарпатської митниці, призначеного тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ( ОСОБА_2 );

3) Стягнути із Закарпатської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що наказом відповідача від 30.09.2022 року № 886-0 припинено державну службу та звільнено з 06.10.2022 року головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці ОСОБА_1 , призначеного тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ( ОСОБА_2 ), у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби, відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 31 - 1, пункту 9 частини першої статті 83 та статті 88-1 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» припинивши контракт про проходження державної служби від 08.11.2021 року № 693.

Як слідує із наказу № 886-о від 30.09.2022 року, підставою припинення державної служби та звільнення позивача із займаної посади є доповідна записка відділу внутрішньої безпеки відповідача від 22.09.2022 року № 7.7-25/15-182 (вх. 22729/7.7- 25-31 від 22.09.2022 року), а також контракт про проходження державної служби від 08.11.2021 року № 693.

Зі змісту доповідної записки від 22.09.2022 року № 7.7-25/15-182, з посиланням на протокол № 3 від 22.09.2022 року комісії з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контрактів про проходження державної служби, відділом внутрішньої безпеки відповідача встановлено несумлінне виконання позивачем службових обов`язків, а саме не забезпечено належне виконання повноважень, передбачених п. п. 9.3, 9.11, 9.20, 9.21, 9.24, 9.26, 9.28, 9.33 та 9.38 Положенням про відділ митного оформлення № 4 митного поста «Тиса», чим не виконано або неналежно виконано посадові обов`язки, передбачені п. п. 3.1, 3.3, 3.7 та 3.8 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса». Зазначені обставини вказують на порушення принципу доброчесності, а відтак, у відповідності до п. 9 ст. 83 Закону України «Про державну службу» та підстав припинення державної служби, передбачених ч.3 п. 21 Контракту про проходження державної служби, внесено пропозицію про припинення контракту з позивачем.

При цьому, як зазначає позивач, доповідна записка від 22.09.2022 року, яка значиться серед підстав прийняття оскарженого наказу про звільнення, не містить жодних обгрунтувань щодо вказаних в ній порушень принципу доброчесності та умов Контракту.

Крім того, протокол Комісії № З від 22.09.2022 року також не містить належного обгрунтування вказаного в ньому порушення (порушень), а саме опису конкретних обставин цього порушення (порушень) з посиланням на положення нормативно-правових актів, що регулюють правила етичної поведінки державних службовців, що були недотримані/порушені. Саме лише посилання Комісією у вказаному протоколі на пункти Положення про відділ митного оформлення та посадової інструкції, які позивачем, як посадовою особою, ніби то не були дотримані при виконанні посадових обов`язків, не є належним обгрунуванням, встановлених в ньому порушень.

Оскільки доповідна записка від 22.09.2022 року та оскаржений наказ від 30.09.2022 року № 886-о не містять жодних фактів, що вказують на недотримання позивачем принципу доброчесності та порушення умов контракту, а також посилань на положення нормативних актів, що регулюють правила етичної поведінки державних службовців та умови контракту, які ніби то були недотримані/порушені останнім, вважає спірний наказ про звільнення безпідставним та необгрунтованим.

Ухвалою судді від 08.11.2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, в зв`язку з чим, призначено підготовче судове засідання.

23.11.2022 року відповідачем подано відзив на позов, зі змісту якого заперечує щодо заявлених позовних вимог та зазначає, що за результатами контрольних заходів було виявлено несумлінне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , що полягає в не забезпеченні належного виконання повноважень, передбачених п. п. 9.3, 9.11, 9.20, 9.21. 9.24. 9.26. 9.28. 9.33 та 9.38 Положення про відділ митного оформлення №4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, чим не виконано або неналежно виконано посадові обов`язки, передбачені п.п.3.1, 3.3, 3.7 та 3.8 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці.

Як наслідок вище зазначених дій або бездіяльності, всупереч вимогам абз.2 п. 10 Контракту позивач не виконав завдання та не досягнув якісного виконання показників результативності, ефективності та якості завдань, які передбачені пунктом 5 Контракту про проходження державної служби № 693.

Таким чином, у зв`язку із наявністю порушення ОСОБА_1 умов Контракту про проходження державної служби та принципу доброчесності, відповідачем при виданні оскаржуваного наказу було правомірно застосовано відповідні законодавчі норми, що вказує па відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

10.01.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що наведені твердження відповідача у відзиві на позовну заяву є недоречними та такими, що не спростовують позицію позивача, яка наведена у позовній заяві.

Ухвалою суду від 12.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, 08.11.2021 року між Закарпатською митницею, в особі начальника Закарпатської митниці, та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження державної служби № 693, згідно умов якого, позивач призначається (переводиться) на посаду державної служби - головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ( ОСОБА_3 ), до дня її фактичного виходу з відпустки. Строк дії цього контракту з 11.11.2021 року до моменту фактичного виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 , але не більше ніж три роки з моменту набрання чинності.

22.09.2022 року Закарпатською митницею надіслано позивачу лист за № 7.7-08- 1/12/29/5560, яким повідомлено ОСОБА_1 про припинення раніше укладеного контракту про проходження державної служби від 08.11.2021 року № 693 з 30.09.2022 року у зв`язку із невиконанням, неналежним виконанням умов цього контракту про проходження державної служби.

Наказом відповідача від 30.09.2022 року за № 886-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », припинено державну службу та звільнено 06.10.2022 року ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби, відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 31-1, п. 9 ч. 1 ст. 83 та ст. 88-1 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи наказ про його звільнення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, у відповідності до вимог статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням: управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII).

У відповідності до положень ст. 31-1Закону № 889-VIII з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається суб`єктом призначення або керівником державної служби до проведення конкурсу.

В оголошенні про проведення конкурсу на посади державної служби, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, обов`язково наводиться інформація про істотні умови контракту.

При укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження обсягу прав державного службовця, визначених цим Законом.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду.

Дія контракту про проходження державної служби припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Разом з тим, контрактом про проходження державної служби можуть бути встановлені додаткові, крім передбачених цим Законом, підстави припинення державної служби (ст. 88-1 цього Закону).

Як встановлено судом, із змісту оскарженого наказу про припинення державної служби та звільнення позивача із займаної посади, а також письмового повідомлення про припинення контракту, оформленого листом Закарпатської митниці № 7.7-08-1/12/29/5560 від 22.09.2022 року - підставою для звільнення позивача визначено п. 3 ч. 13 ст. 31-1, п. 9 ч. 1 ст. 83 та ст. 88-1 Закону № 889-УІП, а саме: невиконання, неналежне виконання умов контракту про проходження державної служби.

При цьому, зі змісту п. 22 Контракту про проходження державної служби № 693 від 08.112021 року, неналежним виконанням або невиконанням особою цього контракту вважається: невиконання посадовою особою завдання (завдань) у строки, визначені Графіком виконання завдань; недосягнення особою ключових показників завдання (завдань); невиконання додаткових умов цього контракту.

Суд вказує на те, що досліджені доповідна записка, яка стала підставою винесення оскаржуваного наказу про звільнення, та сам оскаржений наказ відомостей з приводу того, який саме із пунктів контракту є невиконаний та/або порушений позивачем, у зв`язку із чим має місце розірвання умов зазначеного контракту - не містить.

Водночас, у доповідній записці відділу внутрішньої безпеки Закарпатської митниці № 7.7-25/15-182 від 22.09.2022 року здійснено посилання на Протокол № 3 Комісії з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контракту про проходження державної служби від 22.09.2022 року, де вказано про те, що позивачем не забезпечено належне виконання повноважень, передбачених п. п. 9.3. 9.11, 9.20, 9.21. 9.24. 9.26. 9.28. 9.33 та 9.38 Положення про відділ митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, чим не виконав або неналежно виконав посадові обов`язки, передбачені п.п.3.1, 3.3, 3.7 та 3.8 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці.

Разом з тим, ні оскаржений наказ про припинення державної служби, ні доповідна записка відділу внутрішньої безпеки Закарпатської митниці № 7.7-25/15-182 від 22.09.2022 року, яка в оскарженому наказі визначена підставою його прийняття, посилань на існування будь-якої із наведених обставин, які у розумінні п. 22 Контракту про проходження державної служби № 693 від 08.11.2021 року вважаються неналежним виконанням умов цього контракту - не містить.

Аналізуючи вказану довідку суд констатує, що має місце формальне зазначення Комісією переліку пунктів Положення про відділ, де працював позивач, та посадової інструкції позивача, що свідчить про відсутність чіткої та однозначної причини звільнення позивача, наведені лише загальні формулювання звільнення, що мас наслідком порушення принципу «правової визначеності».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.04.2019 року у справі № 815/1554/17, «принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи».

Відтак, посилання відповідача лише на пункти Положення про відділ та пункти посадової інструкції позивача, без встановлення та без зазначення конкретних обставин та фактів, які спроможні підтвердити несумлінне виконання позивачем його службових обов`язків, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав його звільнення.

Твердження відповідача про незабезпечення належного виконання повноважень, передбачених підпунктами 9.3. 9.11, 9.20, 9.21. 9.24. 9.26. 9.28. 9.33 та 9.38 Положення про відділ митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, затвердженого 01.07.2021 року, саме по відношенню до позивача є некоректним, так як ці підпункти стосуються повноважень Відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» в цілому, а не конкретно повноважень позивача, який за посадою є головним державним інспектором цього відділу та до посадових обов`язків якого спрямування та координація роботи відділу не входить.

Згідно пункту 7 цього Положення роботу відділу спрямовує та координує начальник (керівник) відділу або особа, яка виконує його обов`язки.

Таким чином, навіть якщо з боку відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса», як одного із структурних підрозділів Закарпатської митниці, дійсно мало місце неналежне виконання окремих повноважень, передбачених пунктом 9 Положення про відділ митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, затвердженого 01.07.2021 року, то це не може бути підставою для покладання дисциплінарної відповідальності саме на позивача, як одного з інспекторів (головною державного інспектора) цього відділу.

Відповідачем помилково не враховано, що до посадових обов`язків головного державного інспектора, посаду якого займав позивач, обов`язок спрямовувати та координувати роботу Відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» не входить, відтак, позивач не повинен нести відповідальність за роботу цього Відділу в цілому.

Що стосується твердження відповідача про не виконання або неналежне виконання позивачем посадових обов`язків, передбачених підпунктами 3.1, 3.3, 3.7 та 3.8 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, суд оцінює критично з огляду на те, що Комісією конкретних фактичних обставин стосовно дій чи бездіяльності позивача, які б дійсно мали місце та, які б свідчили про неналежне виконання позивачем покладених на ньому посадових обов`язків, не зазначено.

Так, Комісією з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контракту про проходження державної служби, висновки якої оформлено Протоколом № 3 від 22.09.2022 року, фактів неправильного застосування, недотримання і а/або невиконання позивача вимог законодавства України з питань державної митної справи не встановлено. Також у Протоколі № 3 від 22.09.2022 року конкретні відомості про виявлення фактів не ініціювання та/або не складання позивачем протоколів про порушення митних правил у тих випадках коли для цього існували достатні правові підстави, як і про виявлення фактів не виконання доручень, розпоряджень керівництва та/або інші повноваження, передбачені Положенням про відділ, відсутні.

Вказано, що зазначені обставини вказують на ознаки порушення принципу доброчестності посадовою особою, про що суд зазначає наступне.

Текст Контракту не містить положень щодо дотримання особою принципів доброчесності, а тому порушення принципів доброчесності не відноситься до неналежного виконання або невиконанням особою контракту в розумінні п. 21 Контракту, а тому не може слугувати підставою для його розірвання.

За змістом ст. ст. 64,65 Закону № 889-VIII порушення державним службовцем принципів доброчесності є підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно ч. 5 ст. 66 Закону № 889-VIII, звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 ч. 2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, Протоколом № 3 Комісії з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контракту про проходження державної служби від 22.09.2022 року сформовано пропозиції не підтвердити принцип доброчесності, в тому числі, ОСОБА_1 та направити матеріали контрольних заходів до дисциплінарної комісії.

Наказом Закарпатської митниці від 07.09.2022 року за № 413 порушено дисциплінарне провадження, в тому числі, відносно ОСОБА_1 (при цьому, листом від 28.09.2022 року повідомлено про засідання дисциплінарної комісії по дисциплінарному провадженню відбудеться 10.10.2022 року о 14:00 год.), однак, до завершення дисциплінарного провадження, за відсутності пропозиції дисциплінарної комісії з висновком про наявність в діях дисциплінарного проступку та, відповідно, рішення про накладення дисциплінарного стягнення, наказом Закарпатської митниці від 30.09.2022 року за № 886-о ОСОБА_1 було звільнено.

Виходячи з наведеного суд констатує, що позивач не притягався до дисциплінарної відповідальності в порядку, визначеному нормами Закону № 889-VIII, відтак, дисциплінарним провадженням не встановлені визначені ч. 5 ст. 66 цього Закону підстави для припинення державної служби ОСОБА_1 за вчинення ним дисциплінарного проступку.

При цьому, що стосується зазначених у пункті 5 Протоколу № 3 Комісії з контролю у сфері державної служби та умов дотримання контракту про проходження державної служби від 22.09.2022 року обставин, де вказано про можливе сприяння посадовими особами митниці, особам, стосовно яких застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), у незаконному переміщенні товарів через митний кордон України, з ухиленням від сплати митних платежів, яке проявилося у несумлінному виконанні службових обов`язків, суд констатує наступне.

Причетність позивача до незаконного переміщення товарів через митний кордон України з ухиленням від сплати митних платежів на час його звільнення жодним належним та допустимим доказом не встановлена, а тому висновок відповідача про недотримання позивачем принципу доброчесності є необґрунтованим.

Так, суд вказує на те, що службові особи Закарпатської митниці не наділені правом надавати оцінку даним обставинам та, відповідно, робити висновки про вину особи чи її причетність до таких караних дій як «незаконне переміщенні товарів через митний кордон України з ухиленням від сплати митних платежів», допоки вина особи не буде доведена у встановленому законом порядку.

Отже, відповідачем помилково не було враховано в цій частині приписи ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згідно якої кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Так, судом встановлено, що відносно позивача жодних адміністративних проваджень за вчинення правопорушень, які мають ознаки корупційних чи будь-яких кримінальних проваджень за вчинення корупційних та/або службових кримінальних караних дій взагалі не здійснювалося та не здійснюється.

За приписами ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі Чуйкіпа проти України (Case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) констатував: суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують коленому право звертатися до судуі позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. theUnitedKingdom), пп.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, a щ право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов Oes гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, П.45, від 10.07.2003року, та Кутіч проти Хорватії (FCutic v. Croatia), заява № 48778/99. П.25, EC IIR 2002-11).

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде вирішено остаточно та буде забезпечено ефективний захист прав позивача в межах правовідносин, у яких виник спір, а також з урахуванням того, що відповідачем не доведено правомірності оскарженого наказу "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " № 886-о від 30.09.2022 pоку, такий підлягає скасуванню як протиправний.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Позовна вимога про поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено, є похідною вимогою від вимоги про оскарження наказу за № 886-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ".

Зважаючи на висновок суду про протиправність оскарженого наказу та його скасування, позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого його було звільнено, а саме - па посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, з 07.10.2022 року (дата, яка слідує за датою звільнення).

Частиною другою ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначених у ч.1 ст. 235 КЗпП України, відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд приймає рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Отже, позовна вимога про поновлення на посаді підлягає задоволенню судом.

Положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено з роботи з 06.10.2022 року, відповідно 06.10.2022 року є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні, а тому тривалість вимушеного прогулу позивача необхідно обраховувати з 07.10.2022 по 28.03.2023 року (день ухвалення рішення в справі), що становить 122 робочі дні.

Відповідно до довідки відповідача № 7.7-22/33-964 від 17.10.2022 року, заробітна плата позивача за серпень 2022 року складала 20324,37 грн., за вересень 2022 року - складала 3973,56 грн. Середньомісячна заробітна плата становить 12148,97 грн., середньоденна заробітна плата становить 921,89 грн., таким чином, загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 07.10.2022 року по 27.03.2023 року становить 122 днів, а середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 112470,58 грн (122 днів х 921,89 грн.) із утриманням із цієї суми належних податків та зборів.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Отже, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці 07.10.2022 року та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 20742,53 гривень (із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів) підлягає до негайного виконання.

Частинами 1,2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачами не доведено правомірність звільнення позивача, відтак, не доведено правомірність оскарженого наказу, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат сторонами, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 241-246, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської митниці (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20 ) про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці від 30 вересня 2022 року за № 886-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ".

3. Поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Тиса" Закарпатської митниці, з 07 жовтня 2022 року.

4. Стягнути із Закарпатської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2022 року по 27 березня 2023 року, в розмірі 112470,58 грн. (сто дванадцять тисяч чотириста сімдесят гривень п`ятдесят вісім копійок), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

5. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 20742,53 грн. (двадцять тисяч сімсот сорок дві гривні п`ятдесят три копійки) підлягає до негайного виконання.

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті