Справа № 380/12163/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/12163/21 пров. № А/857/16611/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення: 12:44:39,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової або повної втрати працездатності, що компенсує йому відповідну частину втраченого заробітку з 01.07.2015, зобов`язання відновити нарахування та виплату щомісячні грошові суми в разі часткової або повної втрати працездатності, що компенсує йому відповідну частину втраченого заробітку з 01.07.2015, рішення суду в частині стягнення заборгованості за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач особисто не звертався до відповідача із заявою та переліком документів, відповідно до Порядку № 27, його місцезнаходження їм невідоме.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального права та постановлене із порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги, що ст. 46 Закону №1105-XIV не містить підстави для припинення страхових виплат у зв`язку зі зміною місця проживання. Зазначає, що Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб №27 є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання страхових виплат позивачем, а тому вважає, що його право на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

В зв`язку з тим, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є потерпілим на виробництві та має право на отримання страхових виплат.

Позивач перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Горлівка Донецької області.

У зв`язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкав Позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним фондом соціального страхування, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік та виплату страхових виплат до іншого територіального Фонду соціального страхування України.

З вересня 2014 року по червень 2015 року ОСОБА_1 знаходився на обліку у Золочівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області. Страхові виплати позивачу не виплачувались з 01.07.2015.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов`язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової діяльності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1105-XIV).

Як передбачено абзацом 4 пункту 3 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону №1105-XIV передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.20.2014 №1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Як передбачено ст.1 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Вимогами ч.1 ст.5 Закону №1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до ст. 14 Закону №1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Частиною 1 статті 7 Закону №1706-VII передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

За правилами п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року №20 Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі - Порядок №20; в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Судом враховано, що 28.12.2018 вказаний Порядок втратив чинність.

Як встановлено судом, позивач звертався 01.07.2021 до Управління виконавчої дирекції Фонду Донецької області, що підтверджується долученою до матеріалів справи відповіддю від 12.07.2021 за № Г-01-04/19-479 на №01-19/555 від 01.07.2021.

Відповідно до матеріалів справи, а саме, даних Єдиної інформаційно - аналітичної системи Фонду соціального страхування України з вересня 2014 року по червень 2015 року позивач як внутрішньо переміщена особа отримував страхові виплати у Золочівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.

В січні 2015 року позивачу здійснено перерахунок страхових виплат з 01.03.2014 та нараховано доплату за період з 01.03.2014 по 31.12.2014.

В березні 2015 року виплачена заборгованість за період з червня 2014 року по серпень 2014 року.

З 01.07.2015 здійснення страхових виплат позивачу було припинено у зв`язку зі зміною місця проживання.

В період з 01.07.2015 по теперішній час місцезнаходження позивача було невідомо, заходи для своєчасного отримання щомісячних страхових виплат не вживались. Для отримання страхових виплат до відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області або інших управлінь позивач не звертався.

Судом також встановлено, що 28.04.2015 ОСОБА_1 вибув за межі Золочівського району та його місцезнаходження не було відоме.

Як передбачено пунктом 3.1 Розділу Ш Порядку № 27 для продовження раніше призначених страхових виплат внутрішньо переміщена особа подає до органу Фонду заяву, копію довідки про взяття на облік, внутрішньо переміщеної особи, рішення Комісії, копію паспорта або документа, що посвідчує особу та копію реєстраційного номера облікової картки, тощо. Копії документів засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів документів. Потерпілий на виробництві надає справу про страхові виплати, на підставі якої були призначені страхові виплати (за наявності).

Такий самий механізм продовження страхових виплат діє для осіб, які отримували страхові виплати в робочих органах Фонду, що знаходилися на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження або на тимчасово окупованих територіях Донецької, а постійно проживають на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. У цьому випадку замість довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи потерпілий надає копію сторінки паспорта, що містить відомості про місце проживання, з одночасним пред`явленням оригіналу.

Вимогами пункту 3.8. Розділу ПІ Порядку № 27 передбачено, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду, що для продовження страхових виплат, як внутрішньо переміщеній особі, позивачу необхідно особисто звернутися до відділення Управління із заявою та переліком документів, відповідно до Порядку № 27.

Як встановлено судом, позивач особисто не звертався до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Львівській області.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду про необґрунтованість позовних вимог, відтак позов не підлягав до задоволення.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 380/12163/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 11.04.2023.