Справа № 440/5633/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 р.Справа № 440/5633/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.06.2022, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 22.06.22 по справі № 440/5633/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1

ВСТАНОВИВ:
31 травня 2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених Військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.06.2022 подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заяву в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21.

Копію окремої ухвали направлено до Військової частини НОМЕР_1 для вжиття заходів щодо усунення причин та умов неналежного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21, а також Міністерству оборони України - для відома.

Про результати належного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21 зобов`язано повідомити Полтавський окружний адміністративний суд упродовж 30 днів з дня отримання копії цієї окремої ухвали.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що твердження суду в оскаржуваній ухвалі про те, що в ході розгляду даної справи по суті Військовою частиною НОМЕР_1 не було надано суду відзиву на позов є неправдивим, про що свідчить сам текст рішення у даній справі від 15.07.2021, де чітко вказано, що відзив на позов був поданий Військовою частиною НОМЕР_1 до суду 01 липня 2021 року, отже цей відзив повинен бути наявним в матеріалах даної справи і відомий суду. Також зазначає, що конкретна сума відшкодування взагалі не була предметом спору у даній справі. Стверджує, що в матеріалах даної справи наявні докази вчинення з боку Військової частини НОМЕР_1 дій, спрямованих на виконання судового рішення у даній справі, проте суд першої інстанції на них не звернув ніякої уваги і не надав їм належної оцінки.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати військову частину Міністерства оборони України нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 позов задоволено.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 по справі № 440/5633/21 залишено без змін.

Отже, зазначене судове рішення набрало законної сили 30 листопада 2021 року.

02 лютого 2022 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/5633/21.

Відповідачем повідомлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21 військовою частиною нараховано ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року в розмірі 0,00 грн.

В заяві, поданої в порядку статті 383 КАС України, позивач просить суд визнати протиправними дії, вчинені відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 440/5633/21, вказавши, що виконуючи судове рішення у справі, відповідач здійснив позивачу нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року, при цьому розмір зазначеної компенсаційної виплати відповідач визначив на рівні 0,00 грн., що на переконання позивача не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам та свідчить про протиправність дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що здійснивши нарахування позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року) на виконання рішення суду у справі № 440/5633/22 в розмірі 0,00 грн відповідач діяв протиправно. Вказане свідчить про неналежне виконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 440/5633/21 та, як наслідок, порушення відповідачем норм Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших нормативно-правових актів в частині обов`язковості виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.ч. 1, 4, 6 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Тобто, в разі незгоди позивача із обґрунтованістю та правомірністю дій та рішень відповідача при виконанні рішення суду, останній має право на звернення до суду із заявою про визнання протиправними дій/рішень відповідача в порядку ст. 383 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2018 року по 25 травня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного рішення позивачу було виплачено 0 грн.

В обґрунтування здійснення наведеної виплати відповідачем було зазначено, що конкретна сума відшкодування взагалі не була предметом спору у даній справі

Наведені обставини, на переконання відповідача свідчать, що рішення суду ним виконано у повному обсязі.

З такими аргументами колегія суддів не погоджується та вважає за необхідне зазначити, що не зазначення в рішенні суду конкретної суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, яка має бути виплачена на виконання рішення суду, не може нівелювати обов`язок виконати таке рішення суду, в тому числі шляхом проведення самостійного нарахування відповідачем сум середнього заробітку, алгоритм визначення якого чітко вказаний в Порядку обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженої Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а також з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, про що йде мова в статтях 116 та 117 КЗпП України.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що виплата 0 грн на користь позивача свідчить про невиконання рішення суду в повному обсязі та відповідно допущення протиправних дій військовою частиною при виконанні рішення суду.

Посилання заявника апеляційної скарги на помилковість висновків суду про те, що в ході розгляду даної справи по суті Військовою частиною НОМЕР_1 не було надано суду відзиву на позов, колегія суддів відхиляє, оскільки такі аргументи відповідача, так само як і висновки суду в цій частині взагалі не впливають на обставини того, що відповідачем повністю проігноровано виконання рішення суду.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В даному випадку рішення суду має зобов`язальний характер та містить чіткі приписи здійснити нарахування та виплату сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, отже в підсумку позивач на виконання вказаного рішення суду має отримати матеріальну зацікавленість у вигляді виплати грошових коштів. Від так виплата грошових коштів у сумі "0" грн свідчить про невиконання судового рішення в повному обсязі.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо безпідставності винесення судом першої інстанції окремої ухвали при розгляді заяви в порядку ст. 383 КАС України, то колегія суддів зазначає, що вказані процесуальні дії узгоджуються з приписами ч. 6 ст. 383 КАС України (за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, тобто окрему ухвалу).

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.06.2022 по справі № 440/5633/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 10.04.2023.