Справа № 160/14157/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/14157/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року

у справі №160/14157/22

за позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № 69 від 06 вересня 2022 року, прийняте ГУ ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення №69 від 06.09.2022 є протиправним, прийнято всупереч приписам чинного законодавства, оскільки лише сукупність обставин, передбачених приписами ст.95 Податкового кодексу України, наділяє керівника контролюючого органу правом приймати рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу. При винесенні оскаржуваного рішення контролюючим органом не конкретизовано суму податкового боргу та підстави виникнення податкового боргу. Враховуючи перебування в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду справи №160/27188/21 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)» про стягнення податкового боргу, прийняття оскаржуваного рішення може призвести в подальшому до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми як шляхом стягнення податкового боргу з рахунків платника податків у банках на підставі рішення суду, так і шляхом стягнення такого боргу у безспірному порядку з поточних рахунків позивача на підставі рішення керівника податкового органу. Окремо позивач зазначає про протиправність примусового стягнення податкового боргу в період дії воєнного стану.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року позов задоволено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не дотримано всіх необхідних вимог, які є передумовою для прийняття ним рішення про стягнення податкового боргу з платника податків. Суд виходив з того, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» № 1914-ІХ від 30.11.2021, який набрав чинності 01.01.2022 (окрім окремих положень), внесено зміни до Податкового кодексу України, що дозволяють керівнику контролюючого органу чи його заступнику приймати рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків без звернення до суду, без обмежень щодо суми та за різницею з зобов`язаннями держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

В той же час, суд зазначив, якщо податковий борг виник до 01.01.2022, то до нього має застосовуватись редакція п.95.5 ст.95 ПК України, що діяла на момент його виникнення, тому оскільки сума податкового боргу, яка виникла до 01.01.2022 та термін сплати якої встановлено до 01.01.2022, складає 3300132,25 грн., що є меншою, визначеної п. 95.5 ст. 95 ПК України в редакції до 01.01.2022 суми податкового боргу (5 мільйонів), право на прийняття рішення про стягнення коштів у контролюючого органу не виникає.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що оскаржуваним рішенням встановлено здійснити погашення всієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах, що не відповідає приписам п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення ним було дотримано всіх встановлених нормами Податкового кодексу України вимог щодо його прийняття, отже відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів його прийняття.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)» перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та є платником податку на додану вартість.

06.09.2022 начальником Кам`янського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 69 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, яким з посиланням на п. 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)».

Період і підстави виникнення та розмір податкового боргу позивача, що підлягає стягненню за цим рішенням, контролюючим органом в рішенні не зазначені.

За поясненнями відповідача, наданими суду першої інстанції у відзиві на позовну заяву, станом на 31.08.2022 в інтегрованих картках платника податків Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)» обліковувався податковий борг у загальній сумі 5187258,04 грн. Податкова заборгованість Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)», яка виникла у зв`язку з несплатою узгоджених сум грошових зобов`язань, самостійно визначених платником податків відповідно до наданих підприємством поточних декларацій, несплачена протягом 90 календарних днів, станом на 31.08.2022 склала 3683809,25 грн.

Судом першої інстанції встановлено, сторонами не спростовано, що зазначена відповідачем сума складається з сум податкового боргу, який виник в результаті несплати платником податків самостійно задекларованих грошових зобов`язань згідно поданих декларацій, які є узгодженими, не підлягають оскарженню та подавались позивачем щомісячно з червня 2019 року по травень 2022 року.

Також суд першої інстанції встановив, що сума податкового боргу, яка виникла до 01.01.2022 та термін сплати якої встановлено до 01.01.2022, складає 3300132,25 грн. З цього приводу суд першої інстанції зазначив, що оскільки вказана сума 3300132,25 грн. є меншою, ніж визначена п. 95.5 ст. 95 ПК України у відповідній редакції (до 01.01.2022) сума податкового боргу, за наявності якої у керівника податкового органу виникає право на прийняття рішення про стягнення коштів (більше 5 мільйонів), Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не дотримано всіх необхідних вимог, які є передумовою для прийняття ним рішення про стягнення податкового боргу з платника податків.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість оскаржуваного рішення контролюючого органу, разом з тим вважає за необхідне зазначити таке.

За визначенням в пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст.57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п.59.4 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється положеннями статей 95 - 99 ПК України.

Відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст.95 ПК України).

За правилами п. 95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Відповідно до п.95.4 ст.95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацами 2 - 5 пункту 95.5 статті 95 ПК України в редакції на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 06.09.2022 № 69, а саме: з урахуванням змін, внесених Законом України № 1914-ІХ від 30.11.2021, який набрав чинності 01.01.2022, передбачено, що у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.

У таких випадках:

рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Відповідно до абз.2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2022) у разі, якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

Встановивши, що частина податкового боргу виникла у позивача до 01.01.2022, суд першої інстанції дійшов висновку, що до цього податкового боргу має застосовуватись редакція п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України, що діяла на момент його виникнення, внаслідок чого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не дотримано всіх необхідних вимог, які є передумовою для прийняття рішення про стягнення податкового боргу з платника податків, зокрема, наявності у платника податків податкового боргу, що має перевищувати 5 мільйонів гривень.

При цьому суд першої інстанції послався на рішення Конституційного суду від 09.02.1999 № 1- рп/99 у справі № 1-7/99, в якому Конституційний суд, здійснюючи тлумачення статті 58 Конституції України, зазначив, що за "загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Суд першої інстанції правильно вказав, що таким чином принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів слід розуміти так, що той чи інший нормативно-правовий акт слід застосовувати у тій його редакції, що діяла на момент, коли відбувалась певна подія чи мав місце відповідний факт, щодо якого повинен бути застосований відповідний правовий акт.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не погоджується із судом першої інстанції, що в спірному випадку під подією слід розуміти виникнення податкового боргу, а спірне рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу є наслідком такої події в розумінні п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати редакцію пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України на час прийняття контролюючим органом спірного рішення як норми, що визначає право керівника контролюючого органу чи його заступника приймати рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків без звернення до суду.

Зміни, внесені до п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України Законом України № 1914-ІХ від 30.11.2021 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», дозволяють керівнику контролюючого органу чи його заступнику приймати рішення про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу платника податків без обмеження по сумі такого боргу.

З 01.01.2022 основною умовою для застосування позасудової процедури стягнення є виникнення податкового боргу в результаті несплати платником податків самостійно задекларованих грошових (податкових) зобов`язань, які є узгодженими, не підлягають оскарженню та повинні бути самостійно сплаченими платником або погашеними за допомогою органу стягнення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу за наявності таких умов: податковий борг виник в результаті несплати самостійно задекларованих платником податків сум (без обмежень по сумі); податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання, у разі відсутності чи наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково чи надміру сплачених ним грошових зобов`язань або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Тобто у випадку наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу приймається контролюючим органом у межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.

Застосування до спірних правовідносин редакції п.95.5 ст.95 ПК України, яка на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 06.09.2022 № 69 не діяла, призвело до помилкового висновку суду першої інстанції про недотримання відповідачем такої вимоги, що була передумовою для прийняття рішення про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, як наявність податкового боргу більше 5 мільйонів гривень.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають діючим на час виникнення спірних правовідносин нормам законодавства, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій же частині.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), з огляду на такі обставини.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що рішення контролюючого органу від 06.09.2022 № 69 передбачає погашення всієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, а також органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах.

В той же час пункт 95.5 статті 95 Податкового кодексу України, на який посилається відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, надає керівнику податкового органу, або уповноваженій особі, право на стягнення коштів з рахунків такого платника виключно у банках і не передбачає погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів з рахунків такого платника у органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.

Суд зазначає з цього приводу, що органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не відносяться до установ банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Статтею 6 цього Закону визначено, що банки в Україні створюються у формі акціонерного товариства або кооперативного банку.

В той же час згідно Положенню про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.

Отже, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не відносяться до установ банку, тому рішення відповідача про погашення податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах, не відповідає наведеним вище правовим нормам, вимогам Податкового кодексу України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення від 06.09.2022 № 69 не містить розміру податкового боргу позивача, що підлягає стягненню, та періоду і підстав його виникнення, що свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення і є окремою і достатньою підставою для визнання цього рішення протиправним та його скасування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийняте правильне за своєю суттю рішення, втім за встановлених судом апеляційної інстанції обставин відповідно до ч.4 ст.317 КАС України мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №160/14157/22 в частині мотивів його прийняття з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №160/14157/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко