Справа № 240/4374/22
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4374/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

10 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправими дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести та здійснити нарахування та виплату з 05.01.2022 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідки про середній заробіток за грудень 2021 року на посаді начальника Чуднівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, починаючи з 05.01.2022, та здійснити відповідний перерахунок пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23.05.2017 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

05 січня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській із заявою про перехід з пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», що не заперечується сторонами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0213-8/34201 від 13.01.2022 повідомило позивачу про відмову в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до відповідно до Закону України «Про державну службу», з тих підстав, що пенсія за Законом України "Про державну службу" призначається лише певним категоріям державних службовців при досягненні пенсійного віку і наявності встановленого стажу.

Окрім того вказано, що позивач не досяг віку 62 років, тому не має права на переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у переведенні його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також суд дійшов висновку, що довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, форма яких передбачена постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсій державним службовцям" у матеріалах пенсійної справи позивача відсутні, оскільки не видавались (не були сформованими) з підстав відсутності у ОСОБА_1 необхідного 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби.

З огляду на зазначене та з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог та предмета позову, у межах розгляду даної адміністративної справи, судом встановлено право позивача на переведення його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Проте, дії та/чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненадання чи відмови у формуванні вищевказаних довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не заявлені позивачем у позовних вимогах в справі №240/4374/22, а тому не підлягали дослідженню судом в межах розгляду даної адміністративної справи.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції вважає за необхідне зобов"язати відповідача перевести позивача з 05 січня 2022 року на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі, встановленому законом та з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на момент звільнення.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховуючи те, що дана справа є справою незначної складності, у даній категорії справ є усталена судова практика Верховного Суду, розгляд справи проводився у порядку письмового провадження без виклику представників сторін у судове засідання, тому за критеріями обґрунтованості її розміру та пропорційності до предмета спору, та враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн решту витрат повинен нести позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача - ОСОБА_1 .

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, тому відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у переведенні його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», та, відповідно, наявні правові підстави для переведення з пенсії по інвалідності, призначеної йому згідно із Законом №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Вказаний висновок суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

При цьому, основним аргументом апеляційної скарги позивача є не зазначення в мотивувальній частині рішення вимог щодо яких у задоволенні відмовлено, а саме визначення розміру пенсії непрацюючого пенсіонера по інвалідності на момент звернення до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший (05.01.2022), що відповідає чинному матеріальному законодавству, а не на момент звільнення.

Крім того, на думку позивача, останній має право на здійснення перерахунку пенсії з урахуванням довідки про середній заробіток за грудень 2021 року та довідки про складові заробітної плати.

Однак, слід зазначити, що як правильно встановлено судом першої інстанції, довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, форма яких передбачена постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсій державним службовцям" у матеріалах пенсійної справи позивача відсутні, оскільки не видавались (не були сформованими) з підстав відсутності у ОСОБА_1 необхідного 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби.

Позивачем вказані довідки разом із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" до відповідача не подавались.

Слід зауважити, що відповідач у відповідь на заяву позивача відмовив у переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з мотивів відсутності законодавчих підстав.

При цьому, дії та/чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненадання чи відмови у формуванні вищевказаних довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не заявлені позивачем у позовних вимогах в справі №240/4374/22, а тому не підлягали дослідженню судом в межах розгляду даної адміністративної справи.

Зі змісту долучених доказів встановлено, що спірним у наявних правовідносинах є право позивача на отримання пенсії по інвалідності за Законом України «Про державну службу». Водночас доказів наявності між сторонами спору щодо розміру і складових такої пенсії позивачем не надано.

Отже, під час розгляду даної справи, спору щодо розрахунку пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату на час звернення позивача, за одночасного встановлення обставин про їх відсутність, не існує.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, право позивача на визначення розміру і складових пенсії на даний час не порушене, а тому позовні вимоги у вказаній частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідним буде зобов`язати відповідача перевести позивача з 05 січня 2022 року з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсйне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», та здійнисти відповідний перерахунок.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до який належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1-7 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано договір від 12 січня 2022 року про надання правової допомоги та акт наданих послуг №1 від 07.02.2022, згідно з якими сторонами погоджено, що вартість наданих адвокатом послуги становить 3000 грн (а.с. 28-30, 32).

Оплата позивачем правничої допомоги у розмірі 3000 грн, підтверджується квитанцією від 12.01.2022 (а.с.31).

З огляду на предмет розглядуваного спору, обсягу наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до 2000 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, оскільки цією постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення - залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.