Справа № 520/5362/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року № 520/5362/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, б. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 47 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати з 27.01.2023 пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 27.01.2023 у межах суми стягнення на один місяць;

- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулась до відповідача про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак їй було відмовлено з причин необхідності загального страхового стажу (29 років).

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач відзив на позов до суду не надав, належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, передбачені ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та була на його утриманні, оскільки чоловік ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, а позивачка з серпня 2019року не працювала, тому немала ніяких доходів. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 надане 27.04.2022. Після смерті чоловіка, позивачка 27.01.2023 звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням ГУ УПФУ Закарпатської області від 27.01.2023 №47, відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з посиланням на відсутність страхового стажу для призначення пенсії за віком у зв`язку з втратою годувальника, а саме 29 років. Вважаючи рішення відповідача ГУ УПФУ Закарпатської області протиправним, позивачка звернулась до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, яким визначаються принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Закон України від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 36 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, частиною 1 статті 36 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 3 статті 36 Закону №1058-IV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

У відповідності до частини 1 статті 38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Згідно пункту 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються наступні документи:1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти»; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми

Судом встановлено, що згідно рішення від 27.01.2023року №47 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, підставою для відмови в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника слугувало відсутність у заявниці необхідного страхового стажу 29 років передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено, що страховий стаж становить 26 років 4 місяця 0 днів.

Як зазначено судом вище, згідно пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

З наданою копією трудової НОМЕР_3 позивачці вбачається, що вона працювала до 27.06.2019року.

З наданої Виконкомом Височанської селищної ради довідки встановлено, що позивачка на час смерті чоловіка ОСОБА_2 мешкала разом та вели сумісне господарство.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, в якій диференційовано пенсійний вік залежно від наявного страхового стажу. Тобто, пенсійний вік особи, необхідний для призначення пенсії за віком, залежить від страхового стажу (чим менше страховий стаж, тим більший пенсійний вік).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Якщо пенсіонер, який досягнув 60 років не мав потрібного страхового стажу (з грудня 2018 року), то після досягнення 63 років може вийти на пенсію, якщо стаж:

по 31 грудня 2018 року від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року від 25 до 35 років.

В залежності від стажу, у 2022 році можуть вийти на пенсію:

з 1 січня до 31 грудня 2022 року особи у 60 років, якщо страховий стаж становить не менше 29 років.

З даного приводу суд зазначає, що наявність страхового стажу є обов`язковою передумовою для призначення пенсії при втраті годувальника.

При розгляді справи встановлено, що позивачка на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 27.01.2023року про призначення пенсію у зв`язку з втратою годувальника немала необхідного страхового стажу 29 років, який би надавав їй право виходу на пенсію, її страховий стаж становив 26 років 4 місяця.

За відсутності необхідного страхового стажу, в дію вступають положення частин 2,3,4 статті 26 Закону №1058-IV відповідно до змісту яких збільшується пенсійний вік для осіб (в тому числі для жінок). Зокрема, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення віку 63 роки (за умови наявності страхового стажу) (частина 2); у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років (за умови наявності страхового стажу).

Аналізуючи наведене вище, слід прийти до висновку, що чинна редакція статті 26 Закону №1058-IV не містить єдиного цифрового визначення пенсійного віку особи, оскільки останній залежиться від наявного страхового стажу.

Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , наданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України у Харківській області від 14.08.1997р. позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак, станом на дату звернення до відповідача із заявою від 27.01.2023 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника їй виповнилося 60 років. Однак, відповідно до матеріалів справи страховий стаж позивачці складав 26 років 4 місяців 0 днів, що є меншим ніж мінімально необхідний страховий стаж передбачений частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, а тому вона не може вважатись особою яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону на момент подання нею заяви про оформлення пенсії по втраті годувальника.

Оскільки стаття 36 Закону №1058-IV як одну з обов`язкових умов для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначає досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, слідує, що позивачка, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії, не мала права на таку пенсію.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 29.03.2017 по справі № 565/235/15-а, який за правилами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом при розгляді даної справи. У постанові ВСУ зазначено, що «законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що непрацездатними членами сім`ї, які мають право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV. Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею. Отримання цими особами пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до законодавства, яке регулює призначення такої пенсії на пільгових умовах, не дає підстав для призначення їм до досягнення передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV віку пенсії у зв`язку з втратою годувальника чи переведення на цей вид пенсії».

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України), встановив, що відповідач, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника діяв правомірно, у зв`язку із чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні цього позову відмовлено у повному обсязі, суд не стягує на користь позивачки судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.