Справа № 200/16782/21
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року Справа№200/16782/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно;

стягнути індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно;

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій за 2015, 2017-2019 рік загальною кількістю 45 діб у розмірі 26375 грн 85 коп.;

стягнути відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 компенсацію за невикористані дні щорічних додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій за 2015, 2017-2019 рік загальною кількістю 45 діб у розмірі 26375 грн 85 копійок;

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб у розмірі 1758 грн 39 коп.;

стягнути відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб у розмірі 1758 грн. 39 коп.;

визнати протиправним дії щодо виплати одноразової допомоги при звільненні у розмірах менших ніж передбачено законом;

стягнути недоплачену частину одноразової допомоги при звільненні у розмірі 8019 грн. 33 коп.;

визнати протиправним дії щодо відрахування коштів із грошового забезпечення за 9 діб щорічної оплачуваної відпустки у 2019 році у розмірі 3161 грн. 16 коп. без винесення відповідного наказу, розпорядження або рішення;

стягнути протиправно утримані кошти із його грошового забезпечення за 9 діб щорічної оплачуваної відпустки у 2019 році у розмірі 3161 грн 16 коп.;

визнати протиправним бездіяльність щодо невиплати винагороди за участь в антитерористичній операції за період листопад 2015 року - липень 2016 року включно, липень 2017 року та дії щодо здійснення виплати такої винагороди у розмірах менших ніж передбачено нормативно - правовими актами за листопад 2016 року, квітень - травень 2017 року, серпень 2017 року - березень 2018 року;

стягнути недоплачені та невиплачені кошти у якості винагороди за участь у антитерористичній операції на загальну суму 18478 грн 70 коп.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходив службу в поліції з 07 листопада 2015 року, перед звільненням обіймав посаду поліцейського ізолятору тимчасового тримання № 5 Головного управління Національної поліції в Донецькій області, отримав статус учасника бойових дій. 22.10.2019 звільнений зі служби в поліції за власним бажанням, при цьому відповідачем не проведено повного розрахунку під час звільнення, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року; грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як УБД за 2015, 2017-2019 роки в розмірі 26375,85 грн та щорічної відпустки за 2015 рік терміном 3 дні у розмірі 1758, 39 грн.; частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 8019,33 грн.; утримані кошти за дні зайво використаної відпустки в розмірі 3161,16 грн; грошову винагороду за участь в АТО на загальну суму 18478,70 грн. На звернення щодо здійснення необхідних виплат відповідач повідомив про здійснення всіх виплат відповідно до чинного законодавством. З вказаною бездіяльністю відповідача позивач не погоджується, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 30 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 10 березня 2022 року.

Підготовче засідання у справі 10 березня 2022 року не відбулося через обставини збройної агресії проти України.

Ухвалою суду від 20 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10 лютого 2023 року.

У відзиві на позовну заяву Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, зазначило, що позивач не звертався з рапортом про надання йому відпустки як учаснику бойових дій, тобто не скористався своїм правом на вказану відпустку. Виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, що передували звільненню, не здійснюються у зв`язку із відсутністю передбаченого законодавством у відповідача такого обов`язку. Стосовно позовних вимог в частині виплати індексації грошового забезпечення вказав, що до листопада 2017 року у Головного управління не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення в зв`язку з відсутністю механізму проведення індексації грошового забезпечення поліцейських відповідно до Порядку, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078.

Відповідач також зазначає про помилковість проведеного позивачем розрахунку сум стягнень грошових коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», в той час як спеціальними нормами є Наказ МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання що здійснюють підготовку поліцейських».

Отже одноразова допомога при звільненні позивачу розрахована вірно відповідно до Порядку 260, а саме із розрахунку грошового забезпечення позивача на день звільнення за жовтень, а не вересень 2019 року.

Оскільки позивач у році звільнення (2019 рік) зайво використав 9 діб відпустки, яка була йому надана у вересні 2019 року, відповідно до частини 9 статті 93 Закону України «Про Національну Поліцію» проведено відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини року. Позивачем не оскаржено наказ про звільнення, в якому зазначена сума відрахування в розмірі 3161,16 грн, отже порушень з боку відповідача в цій частині також не було.

Відносини щодо стягнення невиплачених сум винагороди за участь в АТО врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», яка застосовується з 20.01.2016 та Інструкцією про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, затвердженою наказом МВС України від 06.04.2016 № 259 (далі- Інструкція - 259), який набрав чинності з дня його офіційного опублікування 24.05.2016 та застосовується з 20.01.2016. Тобто у період з 07.11.2015 до 21.01.2016 відповідно до норм чинного законодавства позивач не набув права на отримання винагороди за участь в АТО.

Відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Донецькій області від 28.12.2021 № 1937 позивачу сплачено винагороду за безпосередню участь в АТО пропорційно дням його безпосередньої участі (довідка додається). Посилання позивача на застосування до спірних відносин наказу МВС України від 31.12.2007 № 499 є помилковими, оскільки до набрання чинності Порядку № 260, питання нарахування та виплати грошового забезпечення поліцейським були впорядковані постановою КМУ від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Отже відповідач вважає, що діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством, вважає що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

До судового засідання 10 лютого 2023 року учасники справи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримку доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з частиною 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 9 цієї ж статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Тому, відповідно до наведених норм справа розглянута в порядку письмового провадження впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.08.2015 є учасником бойових дій згідно з рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 24.04.2015 № 13/І/V/4.

Витягом із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 14.12.2015 № 348 підтверджується залучення ОСОБА_1 до участі у проведенні антитерористичної операції з 07.11.2015 та вибуття відповідно до наказу від 30.04.2018 № 120дск.

Відповідно до витягу з послужного списку ОСОБА_1 , позивач у період з 01.03.2009 до 22.10.2019 проходив службу в ОВС на посадах молодшого начальницького складу та в Національній поліції на посадах молодшого складу .

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 (№ 14 о/с) позивача призначено поліцейським Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16.10.2019 (№ 443 о/с) позивач з 22.10.2019 звільнений зі служби за власним бажанням з посади поліцейського ізолятору тимчасового тримання № 5 Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Вислуга років складає 11 років 07 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні 19 років 03 місяці 11 днів. Зазначено про зайво використану відпустку за 2019 рік в кількості 9 діб.

Згідно з наказом від 12.09.2019 № 327 о/с позивачу надано щорічну чергову оплачувану відпустку терміном 36 діб з 02 вересня 2019 року по 07 жовтня 2019 року.

Довідкою від 11.10.2021 № 1436 відповідачем повідомлено, що ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 23985,28 грн із розрахунку: посадовий оклад 1700,00 грн + оклад за спеціальне звання 1000,00 грн + надбавка за вислугу років (25%) 675,00 грн + надбавка за спеціальні умови проходження служби (40%) 1350,00 + премія (84,591%) 3996,93 грн = 8721,93 грн* 25% * 11 років.

У довідці від 28.09.2021 № 3682/12/03-2021 відповідач повідомив, що, оскільки за період 2015, 2017-2019 роки позивач не звертався з рапортами щодо надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій, законні підстави для здійснення обрахування компенсації за невикористану додаткову відпустку неможливо, оскільки дана додаткова відпустка не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.

Також згідно з довідкою від 28.09.2021 № 3681/12/03-2021 невикористана частина чергової оплачуваної відпустки старшого сержанта поліції ОСОБА_1 станом на день звільнення 22.10.2019 складала 3 доби за 2015 рік.

Відповідно до довідки № 1439 від 11.10.2021 середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 10587,2 грн, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 347,12 грн.

Позивачу здійснено індексацію грошового забезпечення з листопада 2017 року по жовтень 2019 року відповідно до наданих відповідачем довідок №№ 1432-1435, 1438 від 11.10.2021 про нараховане і виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 28.12.2021 № 1937 позивачу сплачено винагороду за безпосередню участь в АТО пропорційно дням його безпосередньої участі із розрахунку 1200 грн на місяць відповідно до п. 1 постанови КМУ від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» та виданого наказу МВС України від 06.04.2016 № 259 «Про затвердження Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив всіх належних коштів при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Отже, за своїм предметом заявлені позовні вимоги стосуються:

1) індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року;

2) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017-2019 роки;

3) щорічної відпустки за 2015 рік тривалістю 3 дні;

4) частини одноразової грошової допомоги при звільненні;

5) утриманих коштів за дні зайво використаної відпустки в розмірі;

6) суми грошової винагороди за участь в АТО.

Вирішуючи справу з урахуванням наданих суду доказів у послідовності заявлених вимог, викладених у позовній заяві, суд дійшов таких висновків.

1. Щодо індексації грошового забезпечення суд зазначає, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону 1282-ХІІ (у редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 77, застосовується з 01.01.2016) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Пунктом 2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, який застосовується з 01.12.2015) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, який застосовується з 01.12.2015) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з державних гарантій щодо оплати праці.

Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тому аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, в тому числі, стосовно грошового забезпечення поліцейських.

За вказаних обставин посилання відповідача на відсутність спеціального механізму (підзаконного нормативного акту) для проведення індексації грошового забезпечення саме поліцейських до 2017 року не є обґрунтованими, оскільки відповідач мав керуватися загальними нормами Закону 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

2. Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580) встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Згідно з частиною 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до положень статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з абзацом 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 6 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

У частині десятій статті 93 Закону № 580 та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про «невикористану в році звільнення відпустку» без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Відповідно до частини 1, 2 статті 94 Закону № 580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положеннями статті 162 Закону № 580 встановлено, що учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Так, відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР, установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону № 580 та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 260, питання компенсації не відбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню загальні положення Кодексу законів про працю України (КЗпП України), Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18.

Відповідно до частини 1 статті КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Положеннями статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Оскільки під час проходження служби позивач додаткову відпустку учасника бойових дій за 2015, 2017-2019 роки не використав, грошову компенсацію не отримав, тому на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд при розгляді даної справи враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10 лютого 2021 року у справі 200/12427/19-а, від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18, від 04 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Посилання відповідача на те, що позивач під час проходження служби в спірний період не звертався з відповідними рапортами щодо надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити компенсацію таких відпусток.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійсненні нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані додаткової відпустки як учасника бойових дій підлягають задоволенню.

3. З тих самих підстав, при звільнення позивача підлягала нарахуванню та виплаті компенсація за невикористані щорічної відпустки за 2015 рік в кількості 3 діб.

Посилання відповідача на те, що компенсації підлягають лише невикористані дні відпустки у рік звільнення суд відхиляє з вищенаведених підстав, які є аналогічними як для додаткових, так і для основних щорічних відпусток.

4. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі Порядок № 260).

Пункт 23 розділу 1 Порядку № 260, який діяв на час звільнення позивача, містив такі норми:

«Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби».

Відповідачем зазначено, що згідно з наведеним пунктом обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, виходячи з показників грошового забезпечення позивача, встановлених на день звільнення, яке відбулося 22.10.2019. Позивачем вказані відомості не спростовані.

Водночас, на думку позивача, така допомога повинна бути розрахована, виходячи з грошового забезпечення за вересень 2019 року. Вказані посилання позивача суперечать нормам Порядку№ 260, через що в цій частині заявлені вимоги є необґрунтованими.

5. В частині заявлених вимог про утримання коштів за 9 днів використаної у році звільнення відпустки, такі вимоги ґрунтуються на відсутності відповідного наказу чи розпорядження власника, які передбачені нормами КЗпП України.

З цього приводу суд зазначає, що абзацом другим частини 9 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» прямо передбачено, що при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Аналогічна за своїм змістом норма міститься у наведеній позивачем статті 127 КЗпП України.

Наявність надмірно нарахованої частини чергової відпустки відображено в наказі №443о/с про звільнення позивача, що є підставою для утримання відповідної суми.

Оскільки утримання надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року оформлене належним чином та прямо передбачено законом, суд не встановив підстав для повернення (стягнення) вказаної суми, через що в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

6. Розглянувши позов в частині вимог щодо суми грошової винагороди за участь в АТО, суд погоджує доводи позивача, що пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38) (далі Постанова № 18) установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки. Головного управління розвідки Міністерства оборони. Національної гвардії, Державної прикордонної служби. Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби. Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Інструкція № 259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських.

Постанова № 18 набрала чинності 21.01.2016, внаслідок чого Інструкція № 259 застосовується до спірних правовідносин з 21.01.2016.

Відповідно до пункту 1 розділу III Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода;

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу III Інструкції № 259).

Проте, всупереч наведеним нормам, позивач в обґрунтування позову розрахував суму винагороди без врахування кількості днів безпосередньої участі.

Судом встановлено, що позивачу сплачено винагороду за безпосередню участь в АТО пропорційно дням його безпосередньої участі із розрахунку 1200 грн на місяць відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» та виданого наказу МВС України від 06.04.2016 № 259 «Про затвердження Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (довідка від 28.12.2021 № 1937).

Зокрема, позивачу сплачено:

- в 2016 року в сумі 620,69 грн за лютий 2016 року за 15 діб, 193,55 грн за березень 2016 за 5 діб, 200,00 грн за квітень 2016 року за 5 діб, 387,10 грн за травень 2016 року за 10 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.06.2016 № 957);

- в липні 2016 року 580,65 грн за травень 2016 року за 15 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.06.2016 № 957) та 40,00 грн за червень 2016 року за 1 добу (наказ ГУНП України в Донецькій області від 26.07.2016 № 1155);

- в серпні 2016 року в сумі 1200,00 грн за липень 2016 року за 31 добу (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.08.2016 № 1311);

- в жовтні 2016 року в сумі 1200,00 грн за серпень 2016 року за 31 добу та 1200,00 грн за вересень 2021 року за 30 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 26.10.2016 № 1755);

- в листопаді 2016 року в сумі 658,06 грн за жовтень 2016 року за 17 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області 25.11.2016 № 1944);

- в грудні 2016 року в сумі 1200,00 грн за листопад 2016 року за 30 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 21.12.2016 №2084);

- в січні 2017 року в сумі 1200,00 грн за грудень 2016 року за 31 добу (наказ ГУНП України в Донецькій області від 25.01.2017 № 155);

- в лютому 2017 року в сумі 1200,00 грн за січень 2017 року за 31 добу (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.02.2017 № 368);

- в березні 2017 року в сумі 1200,00 грн за лютий 2017 року за 28 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.03.2017 № 558);

- в квітні 2017 року в сумі 580,65 грн за березень 2017 року за 15 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.04.2017 № 749);

- в травні 2017 року в сумі 800,00 грн за квітень 2017 року за 20 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 25.05.2017 № 960);

в червні 2017 року в сумі 658,06 грн за травень 2017 року за 17 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 28.06.2017 № 1170);

- в серпні 2017 року в сумі 658,06 грн за липень 2017 року за 17 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 26.08.2017 № 1550);

- в жовтні 2017 року в сумі 1000,00 грн за вересень 2017 року за 25 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 24.10.2017 № 1944);

- в вересні 2017 року в сумі 387,10 грн за серпень 2017 року за 10 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 25.09.2017 № 1732 );

- в жовтні 2017 року в сумі 1000,00 грн за вересень 2017 року за 25 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 24.10.2017 № 1944);

- в листопаді 2017 року в сумі 774,19 грн за жовтень 2017 року за 20 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 24.11.2017 № 2218);

- в грудні 2017 року в сумі 800,00 грн за листопад 2017 року за 20 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 21.12.2017 № 2494);

- в січні 2018 року в сумі 774,19 грн за грудень 2017 року за 20 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 25.01.2018 № 183);

- в лютому 2018 року в сумі 774,19 грн за січень 2018 року за 20 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.02.2018 № 490);

- в березні 2018 року в сумі 342,86 гри за лютий 2018 року за 8 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 23.03.2018 № 756);

- в квітні 2018 року в сумі 1200 грн за березень 2018 року за 31 добу (наказ ГУНП України в Донецькій області від 24.04.2018 № 1077);

- в травні 2018 року в сумі 1200,00 грн за квітень 2017 року за 30 діб (наказ ГУНП України в Донецькій області від 25.05.2017 № 960).

Суд зауважує, що позивачем не спростована фактична кількість днів безпосередньої участі в АТО, а відповідні накази не оскаржувалися та не є предметом оскарження у цій справі.

За вказаних обставин позивачем не доведена обґрунтованість заявлених вимог в цій частині, через що такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З наведених підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову.

Вирішуючи питання способу захисту порушеного права, суд також вказує, що відповідно до норм частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тому, оскільки судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача в частині непроведення індексації грошового забезпечення, відсутності виплати компенсації за дні невикористаних відпусток, належним способом поновлення права є зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.

В даному випадку самостійний розрахунок судом сум належних позивачу грошових коштів та їх стягнення з відповідача є підміною судом управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, через що такий спосіб захисту у цій справі не підлягає застосуванню.

Через звільнення позивача від судового збору відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (пр. Нахімова, 86, м. Маріуполь, Донецька область, 87517, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області () щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року та невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік в кількості 3 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 роки в кількості 45 днів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.А. Чекменьов