Справа № 160/14318/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- вийти за межі позовної заяви і в повній мірі захистити права на отримання пенсії за віком незалежно від пенсії як інваліда війти категорії військовослужбовців строкової служби за пенсійною справою і діючим законодавством;
- визнати відмову відповідача у призначенні пенсії за віком протиправною;
- зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021 календарний рік, незалежно від пенсії як інваліду війни категорії військовослужбовців строкової служби із здійсненням компенсаційних виплат по вчасно не виплаченим пенсіям по віку з 02.04.2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача, який у 2004 році без відповідного волевиявлення позивача скасував довічну трудову пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та призначив пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), яка за розміром є значено меншою, аніж за іншим законами України, які на той час регулювали питання пенсійного забезпечення. Як зазначає позивач, унаслідок цього вимушений був подати заяву щодо отримання пенсії як інваліду війни за умовами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 (далі Закон № 2262), яку відповідач задовольнив та у квітні 2018 року призначив бажану пенсію. Посилаючись на те, що довічно призначену трудову пенсію за віком можливо скасувати лише за умов невідповідності матеріалів пенсійної справи чи смерті особи 05.07.2022 року звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком за умов пенсійної справи, незалежно від пенсії як інваліду війни. Утім, за результатами розгляду звернення відповідач у її задоволенні відмовим, чим на думку позивача вчинив протиправну бездіяльність, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено право особи отримувати одночасно два різновиду пенсії із солідарної системи ПФУ.
Ухвалою суду від 29.11.2022 року витребувані додаткові документи.
Ухвалою суду від 29.11.2022 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 11.04.2023 року продовжено розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 2 групи, якому вперше призначено пенсію за віком з 23.03.2000 відповідно до Закону №1788-XII, на підставі поданої ним заяви від 27.03.2000.
Відповідно до заяви, яка наявна у матеріалах пенсійної справи, 06.12.2004 року позивач звернувся до органу ПФУ із заявою про здійснення перерахунку пенсії як інваліду Великої Вітчизняної війни.
Натомість, позивачеві з грудня 2004 року призначено пенсію за віком на підставі Закону №1058-IV. Пенсія позивачеві виплачувалася з урахуванням підвищення інваліду армії, прирівняному до інвалідів Великої Вітчизняної війни 2 групи.
02.04.2018 позивач звернувся до Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою, у якій просив перевести його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Не є спірним, що позивача з 02.04.2018 переведено на пенсію по інвалідності, як інваліда 2 групи, відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Розмір пенсії обчислено відповідно до пункту «а» статті 21 № 2262-ХІІ з розрахунку 80% від заробітку, як інваліду 2 групи, який обчислено відповідно до статті 43 цього Закону.
При цьому, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 у справі №0540/8698/18-а позов позивача задоволений частково та серед іншого зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити позивачеві з 02.04.2018 пенсію як інваліду війни 2 групи за Законом №2262-XII із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 календарні роки.
Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року у справі № 200/7749/19-а, яке набрало законної сили, зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати та виплатити різницю в пенсії по інвалідності, як інваліду війни 2 групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ без обмеження максимального розміру пенсії на підставі п.3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.04.2018р. щомісячно.
Предметом ж судового розгляду є відмова відповідача, викладена у листі від 03.08.2022 року, відповідно до якої відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії відповідно до Закону №1788-XII мотивуючи це, що положення Закону №1788-XII застосовуються виключно у частині визначення права на пенсію за вислугу років, у зв`язку з чим правові підстави щодо одночасного призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV та до відповідно до Закону № 2262 відсутні.
При вирішені спору суд виходить із того, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII (тут й наділі у редакції чинній на момент призначення позивачеві пенсії у 2000 році) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 4 Закону №1788-XII, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються Законом України про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.
Відповідно до статті 6 Закону №1788-XII, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.
Згідно із статті 7 Закону №1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ (тут й наділі у редакції чинній на момент призначення позивачеві пенсії у 2000 році).
Так, статтею 1 Закону № 2262-ХІІ визначено види пенсійного забезпечення, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Відповідно до статті 5 Закону № 2262-ХІІ, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей можуть (за їх бажанням) призначатися пенсії на умовах і за нормами, встановленими Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому поряд із заробітною платою при обчисленні пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що його одержують ці військовослужбовці та особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ перед звільненням зі служби.
На підставах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення", призначаються також пенсії військовослужбовцям і особам начальницького складу органів внутрішніх справ, позбавленим військових або спеціальних звань, а також звільненим із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, та членам їх сімей.
Статтею 7 Закону № 2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Отже законодавцем, що діяло на момент призначення позивачеві пенсії за віком уперше, було унормовано, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Закону №1788-XII, призначається одна пенсія за її вибором.
Суд звертає увагу позивача, що виокремлення у статті 6 Закону №1788-XII осіб, які отримали інвалідність внаслідок, у тому числі, при виконанні інших обов`язків військової служби чи з виконанням інтернаціонального обов`язку стосувалися військовослужбовців, які стали інвалідами за умов, передбачених Законом № 2262-ХІІ та які відповідно набували право на пенсію по інвалідності виключно за умовами Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно, це й мало наслідком того, що позивачеві першочергово призначено пенсію виключно за умовами Закону № 1788-XII.
З приводу ж посилань позивача, що це було обумовлено тим, що на той момент управлінням Соцзахисту вівся пошук документів щодо наявності у позивача права на отримання також пенсії за приписами Закону № 2262 матеріали справи не містять та судом не установлено, адже матеріали пенсійної справи так і не надані відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 29.11.2022 року.
За таких обставин, посилання позивача, що до моменту набрання чинності Законом № 1058, особа мала права на одночасне призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Закону №1788-XII спростовуються наведеними вище нормами законодавства.
Суд звертає увагу позивача, що і станом на момент звернення позивача до суду із означеним позовом, чинним законодавством не передбачено право особи отримувати одночасно два різновиди пенсії.
А відтак ураховуючи, що звернення позивача до відповідача у липні 2022 року стосувалося саме призначення пенсії за віком за умовами Закону № 1788, та одночасно з цим за умовами Закону № 2262-ХІІ, судом не встановлено порушень вимог законодавства з боку органу ПФУ під час розгляду цього звернення.
При прийнятті рішення судом також ураховано, що станом на момент звернення до відповідача із заявою про переведення його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, що відповідно свідчить про те, що позивач самостійно виявив бажання у подальшому реалізовувати надане право на отримання пенсії за іншими вимогами законодавства України, що також мало наслідком того, що під час перерахунку пенсії позивача застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 календарні роки.
Так, дійсно, матеріалами справи підтверджується, що у 2004 році позивач не виявляв бажання отримувати пенсію за віком відповідно до вимог Закону № 1058, однак ці обставини не впливають на те, що наразі позивач має право претендувати на призначення пенсії за віком за умовами Закону № 1788 та одночасно з цим за умовами Закону № 2262-ХІІ.
У той же час, зважаючи, що у зверненні від 05.07.2022 року позивач порушував означене питання, зокрема, з приводу того, що з 06.12.2004 року відповідачем йому здійснюється нарахування пенсії за умовами Закону № 1058, а не за умовами Закону № 2262-ХІІ, як про це прохав позивач, суд уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з урахуванням вимог статті 55 Закону № 2262-ХІІ захистити порушене право позивача у спосіб шляхом:
- визнання протиправними дії відповідача щодо неповної виплати позивачеві пенсії по інвалідності, як інваліду війни 2 групи, відповідно до Закону №2262-ХІІ з 06.12.2004.
- зобов`язання відповідача з 06.12.2004 року перерахувати та виплатити позивачеві різницю в пенсії по інвалідності, як інваліду війни 2 групи відповідно до Закону №2262-ХІІ без обмеження максимального розміру пенсії.
Задоволення позовних вимог у означений спосіб буде свідчити про ефективне відновлення порушених прав, з огляду на підтверджену матеріалами справи протиправну бездіяльність відповідача, а також зважаючи, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 200/7749/19-а з підстав пропущення строку звернення із відповідною заявою.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неповної виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, як інваліду війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 06.12.2004 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 06.12.2004 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю в пенсії по інвалідності, як інваліду війни 2 групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без обмеження максимального розміру пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна