Справа № 160/3517/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2023 року Справа № 160/3517/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Казакової Л.А.
представник відповідача, співвідповідача Дерновського М.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро адміністративну справу в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (відповідача), Державної казначейської служби України (співвідповідача) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням змін позовних вимог, просить:
1) визнати протиправними дії відповідача, у відношенні нього щодо:
- прийняття та оформлення рішення у формі листа №04-10-10/2518 від 19.02.2021 року про повернення документів;
- невиконання (неналежного виконання) рішення суду від 24.06.2020 року (виконавчого листа по справі №160/9804/18, виданого 11.08.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом);
2) скасувати рішення у формі листа №04-10-10/2518 від 19.02.2021 року про повернення документів;
3) зобов`язати відповідача забезпечити негайне виконання рішення суду від 24.06.2020 року (виконавчого листа по справі №160/9804/18, виданого 11.08.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом) шляхом негайного стягнення з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на його користь, моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення;
4) стягнути з відповідача та співвідповідача на його користь моральну шкоду в розмірі, визначеному результатом відповідної психологічної експертизи.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі №160/9804/18, яке набрало законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Адвокатське об`єднання Всеукраїнська спілка адвокатів було задоволено частково, зокрема, стягнуто солідарно з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення. На звернення позивача з приводу примусового виконання вказаного судового рішення, відповідачем було надано лист від 19.02.2021 року №04-10-10/2518 про повернення документів. Підставою для цього стало те, що на думку відповідача нарахування моральної шкоди не відноситься до повноважень казначейства, а в судовому рішенні не зазначено конкретної суми, що підлягає стягненню у виконавчому листі. Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними, оскільки у виконавчому листі було чітко зазначено про стягнення 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення, що складає 42 507 грн. За таких обставин, позивач вважає, що йому завдано й моральну шкоду, яку він просить стягнути з відповідача та співвідповідача на свою користь в розмірі, визначеному результатом відповідної психологічної експертизи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність статтям 160, 161 КАС України, а саме: не надано доказів нарахування моральної шкоди в розмірі 100 тис.грн.
22.03.2021 року позивачем подано заяву, в якому він просить проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити по справі психологічну експертизу, проведення якої доручити Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз щодо розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду).
Ухвалою суду від 23.03.2021 року було відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
На виконання вимог ухвали суду від відповідача 21.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 р. по справі №160/9804/18, який був поданий разом із заявою про виконання виконавчого листа позивачем, зазначалось про стягнення моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення. Проте, конкретної суми котра підлягала стягненню у виконавчому листі не зазначено, що позбавило можливості Головному управлінню підготувати реєстр бюджетних зобов`язань та меморіальний ордер на перерахування коштів. Так, відповідно до повноважень визначених положенням Про Державну казначейську службу України від 15.04.2015 р. №215, органами Державної казначейської служби України здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету; розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету. Тому на думку відповідача, нарахування моральної шкоди не відноситься до повноважень казначейства та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Таким чином, відповідно до п.9 Порядку Головним управлінням було повернуто позивачу виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 р. по справі №160/9804/18, для встановлення чіткої суми, яка підлягає стягненню з боржника на користь позивача. Відповідач зазначає, що повернення заявнику заяви ніяким чином не створює перешкод, для повторного звернення позивача із заявою та виконавчим листом для подальшого виконання рішення суду.
Вимоги щодо стягнення моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованими, оскільки реальних збитків, знищення благ або спричиненню збитків не має. Неодноразові звернення позивача до керівників установ ніяк не відносяться до справи, оскільки стосуються відносин позивача з іншими державними органами. Таким чином, на думку відповідача, жодної шкоди позивачу не було заподіяно, у правовідносини з ним не вступало, а обґрунтування наведені в позовній заяві не підпадають під елементи правопорушення, а тому стягнення коштів безпосередньо з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, тим паче з Державної казначейської служби України (співвідповідача) є протиправними та не підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 26.05.2021 року задоволено клопотання позивача, призначено психологічну експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи.
На адресу суду 19.10.2021 року були повернуті матеріали адміністративної справи №160/3517/21 з Донецького відділення ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».
Ухвалою суду від 20.10.2021 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 29.10.2021 року клопотання позивача задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Державну казначейську службу України.
Ухвалою суду від 30.11.2021 року призначено експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз». Провадження у справі було зупинено до одержання результатів експертизи.
До суду 16.09.2022 року від ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» надійшов висновок експерта та матеріали справи.
Ухвалою суду від 19.09.2022 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 26.10.2022 року знову було зупинено провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.
Ухвалою суду від 28.02.2023 року клопотання позивача задоволено, поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Під час розгляду справи співвідповідач не надав до суду відзиву на позовну заяву чи будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору.
Протокольною ухвалою суду від 09.03.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач, в режимі відеоконференції позові вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Позивач також зазначив, що не наполягає на відшкодуванні витрат за проведену психологічну експертизу.
Представник відповідача та співвідповідача позов не визнав, а тому просив суд відмовити в його задоволенні повністю.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Адвокатське об`єднання Всеукраїнська спілка адвокатів про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, стягнення моральної шкоди.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі №160/9804/18 позовну заяву задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 року № Ф-3560-57;

- стягнуто солідарно з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення;

- стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати на проведення експертизи в сумі 8 635 грн.;

- зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізьку північну об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подати звіт про виконання судового рішення протягом 10 робочих днів з моменту набрання рішення законної сили;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020 року відмовлено Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 р. в адміністративній справі №160/9804/18 повернуто заявнику.

09.02.2021 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання вказаного судового рішення, в якій просив виконати рішення суду про стягнення на його користь солідарно з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

До вказаної заяви позивачем додано оригінал виконавчого листа, копію судового рішення від 24.06.2020 року, копію довідки з додатками та реквізитами банку та ухвала суду від 27.01.2021 року по справі №160/9804/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю по справі №160/9804/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Адвокатське об`єднання Всеукраїнська спілка адвокатів про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу відмовлено.

Листом Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області «Про повернення документів» від 19.02.2021 року №04-10-10/2518 повідомило позивача, що у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 р. по справі №160/9804/18 зазначається про стягнення моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення. Проте, конкретна сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню у виконавчому листі суду не зазначена, що позбавляє можливості Головне управління підготувати реєстр бюджетних зобов`язань та меморіальний ордер на перерахування коштів. Відповідно до повноважень визначених положенням «Про Державну казначейську службу України» від 15.04.2015 р. №215, органами Державної казначейської служби України здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету; розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету. Нарахування моральної шкоди не відноситься до повноважень казначейства. Відповідно до п.9 Порядку, орган казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.

На підставі вищевикладеного, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернуло без виконання виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 р. по справі №160/9804/18 для встановлення чіткої суми, яка підлягає стягненню з боржника на користь ОСОБА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у адміністративній справі №160/9804/18 залишено без змін.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконавчих документів та особливості їх виконання визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №1404-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно із ч.3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів;

5) застосовувати заходи впливу до боржників відповідно до Бюджетного кодексу України та у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держаудитслужби;

51) повідомляти органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, про дії або бездіяльність боржника, що перешкоджає виконанню виконавчого документа;

6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Згідно із п.24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Якщо боржник обслуговується централізованою бухгалтерією, зазначені документи подаються до органу Казначейства, в якому відкрито рахунки відповідної бюджетної установи, при якій створена така централізована бухгалтерія (далі - централізоване обслуговування боржника).

Пунктом 9 Порядку передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження;

2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;

6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;

10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;

11) наявні інші передбачені законом випадки.

Що стосується заявлених позовних вимог, викладених у пункті 1, 2 та 3, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що позивачем 09.02.2021 року разом із заявою про примусове виконання судового рішення надано відповідачу необхідний пакет документів: оригінал виконавчого листа, копію судового рішення від 24.06.2020 року, копію довідки з додатками та реквізитами банку, ухвала суду від 27.01.2021 року по справі №160/9804/18.

Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області листом від 19.02.2021 року №04-10-10/2518 повернуло виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/9804/18 від 11.08.2020 року без виконання та зазначило, що у виконавчому листі не вказано конкретної суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню.

З цього приводу суд зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі №160/9804/18, зокрема, стягнуто солідарно з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

Так, мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може здійснюватися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці.

Згідно із п.8 ч.1 ст.40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається у Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Так, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що в 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 4 723 грн.

Таким чином, інформація про розмір мінімальної заробітної плати, станом на дату винесення рішення - 24.06.2020 року, є відкритою, не передбачає отримування необхідних для виконання виконавчих документів судових рішень, пояснень, довідок, чи іншої інформації.

Враховуючи, що позивачем до відповідача надано необхідний пакет документів разом із оригіналом виконавчого листа, в якому відсутнє двозначне чи не чітке трактування щодо розміру стягнення, відсутня необхідність спеціального розрахунку, тому суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, із вказаних у листі підстав.

Крім того суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до листа від 21.05.2021 року №Ч-1862-02 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області позивача було повідомлено проте, що державним виконавцем 06.05.2021 винесене повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 65331464, керуючись п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред`явлений не за підвідомчістю. Роз`яснено, що до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Зважаючи на вищевказане та враховуючи те, що відповідачем було відмовлено позивачу у прийнятті виконавчого документу до виконання, суд вважає, що з метою ефективного та належного способу захисту прав позивача необхідного для поновлення його права слід визнати протиправними дії відповідача оформлені листом від 19.02.2021 року №04-10-10/2518 «Про повернення документів» та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2021 року щодо виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року по справі №160/9804/18, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п.64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно із п.6 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Так, згідно із висновком експерта ТОВ «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» №03/22 від 22.02.2022 року за результатами проведення психологічної експертизи, в адміністративній справі №160/3517/21 експерт дійшов висновку, що «Ситуація, яка досліджується за провадженням (невиконання відповідачем рішення суду від 24.06.2020 року), постає для ОСОБА_1 в певній мірі психотравмуючою: погіршує соціальне функціонування та якість життя внаслідок непродуктивного витрачання життєвого часу на її вирішення, супроводжується почуттями образи та обурення, тобто завдає йому негативних психологічних переживань (страждань). Орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних ОСОБА_1 наслідками дослідженої ситуації, становить 18 мінімальних заробітних плат.».

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 600 грн. (18 мінімальних заробітних плат х 6 700 грн. станом на теперішній час), оскільки саме діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, що підтверджено висновком експерта №03/22 за результатами проведення психологічної експертизи в цій справі.

Суд вважає за необхідне, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України (співвідповідача) про відшкодування моральної шкоди, оскільки діями співвідповідача не були порушені права позивача.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом 10 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду, слід зазначити наступне.

Так, ч.1 ст.382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із ч.2 ст.382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

На теперішній час, суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього, після набрання рішенням законної сили.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.

Крім того, суд вважає, що не є належним доказом понесених позивачем судових витрат на заправку та відновлення картриджа на суму 300 грн. відповідно до наданого товарного чеку від 30.04.2021 року, оскільки останній не підтверджує понесених ним витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду в заявленому розмірі та саме по цій адміністративній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області оформлені листом від 19.02.2021 року №04-10-10/2518 «Про повернення документів».

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2021 року щодо виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року по справі №160/9804/18, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 600 грн.

У задоволенні решти позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 10.04.2023 року.

Суддя К.С. Кучма