Справа № 753/7044/22
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7044/22
провадження № 2-а/753/196/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кулик С.В., при секретарі Мельничук В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом адвоката Струць Миколи Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Вишгородського відділу ЦМУ ДМВС у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся адвокат Струць М.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , із позовом, в якому просить скасувати постанову Вишгородського відділу ЦМУ ДМВС у м. Києві та Київській області ПН МКО 001647 від 19.05.2022 року, про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до вищезазначеної постанови, 19.05.2022 року Вишгородським відділом ЦМУ ДМВС у м. Києві та Київській області було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн.. З зазначеною постановою позивач не погоджується, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права. В оскаржуваній постанові встановлено порушення п.2 Порядку продовження перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців на території України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 203 КУпАП України. Однак не було зазначено важливих обставин, зокрема те, що позивач має на території України дружину ОСОБА_2 , громадянку України, з якою перебуває в офіційному шлюбі, та неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Також вважає, що у постанові вказано недостовірні відомості, що позивач не працює, хоча з 01.09.2014 року він працює в ТОВ «Альянсенерго». Крім того зазначив, що термін дії посвідки позивача на тимчасове проживання закінчувався 22.04.2022 року. Відповідно до вимог закону у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії, тобто у березні 2022 року. У зв`язку з введенням воєнного стану та наявними форс-мажорними обставинами, викликані агресію РФ та відсутністю повноцінної роботи органу, який надає відповідні адміністративні послуги, позивач не мав змоги у встановлений строк продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився 22.04.2022 року, тобто після введення воєнного стану в Україні. Відповідно до інформації, наданої листом ДМС України від 06.03.2022 року в умовах воєнного стану згідно з наказом ДМС № 43, тимчасово з 25.02.2022 року призупинилася робота інформаційно-комунікаційних систем ДМС та надання адміністративних послуг. Органами ДМС було повідомлено, що до відповідного нормативного врегулювання або відновлення роботи ДМС у повному обсязі в регіонах, де у громадян України, іноземців та осіб без громадянства обмежена можливість обміну документів, що посвідчують особу, підтверджують спеціальний статус можуть пред`являти документ, строк дії якого закінчився, або документ, що посвідчує особу, до якого своєчасно не вклеєна фотокартка. Таким чином, на період дії воєнного стану у іноземців обмежена можливість обміну документів, що посвідчують особу чи спеціальний статус особи, а тому притягнення до адміністративної відповідальності з цих підстав є неправомірним. Торгова-промислова палата України у своєму висновку № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року засвідчила форс-мажорні обставини: військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану. Окрім того зазначив, що 12.05.2022 року відповідно до інформації з офіційного порталу Міністерства внутрішніх справ України, під час брифінгу в Медіацентрі України - Укрінформ ОСОБА_4 , голова Державної міграційної служби України, повідомила, що відносно громадян РФ та Білорусії була здійснена пауза при прийомі документів. Громадяни РФ, які вже мають посвідку на тимчасове або постійне проживання, можуть надалі користуватися ними та перебувати в України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2022 року відкрито провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов.

Адвокат Струць М.П., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в ній підстав, в подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що 19.05.2022 року співробітниками Вишгородського відділу виявлено громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України без наявності на те правових підстав, з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та який ухилився від виїзду з території України після закінчення встановленого терміну перебування. Вишгородським відділом 19.05.2022 року ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративно відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП, прийнято рішення №3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, відповідно до якого іноземця зобов`язано виїхати з території України у термін до 29.05.2022 року. Рішення про заборону в`їзду на територію України не приймалось. Перевіркою встановлено, що громадянин РФ ОСОБА_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 26.04.2021 року, термін дії посвідки закінчився 22.04.2022 року. У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. Після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. Враховуючи наведене ОСОБА_1 , перебуваючи на території України повністю ігнорує вимоги міграційного законодавства, зокрема у встановлений термін до міграційної служби щодо обміну посвідки на тимчасове проживання не звертався, хоча з 15.03.2022 року територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС відновили роботу з прийому та надання адміністративних послуг, після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання не виїхав за межі України. Зауважень щодо змісту протоколу або мотивів відмови від його підписання від правопорушника не надходило, суть правопорушення зрозуміла, постанову про накладення адміністративного стягнення виконав. Крім того зазначено, що ОСОБА_1 , уклав шлюб з громадянкою України ще у 2014 році, однак подружжям не вжито заходів для вчасного обміну посвідки на тимчасове проживання, маючи підставу для отримання дозволу на іміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання в України. Враховуючи наведене в задоволенні позову просили відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 16.04.2014 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, 16.04.2014 року ОСОБА_2 , громадянка України уклала шлюб з ОСОБА_1 , громадянином РФ.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 22.08.2014 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, 17.08.2014 року, народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою ПН МКО 001647 від 19.05.2022 року, Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області, було притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 203 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений даною статтею Кодексу адміністративного судочинства

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлені статтею 4 вказаного Закону України.

Згідно з ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій-чотирнадцятій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 5-2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані отримати довгострокову візу з метою отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, якщо інше не встановлено законами чи міжнародними договорами України. Ця вимога не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,встановленихст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Диспозиція ч.1 ст. 203 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписи статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VІ), які кореспондують з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 отримана ОСОБА_1 на підставі частини 14 статті 4 Закону №3773-VІ, згідно з якою іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

З відповіді Державної міграційної служби України на адвокатський запит від 01.07.2022 року вбачається, що міграційною службою тимчасово припинялось прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про оформлення посвідки на тимчасове проживання, до прийняття Верховною Радою України закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

З наданого відповідачем відзиву, вбачається, що осатаній не заперечує факту призупинення роботи інформаційно-комунікаційних систем ДМС та надання адміністративних послуг.

Суд враховує, що на час виникнення спірних правовідносин чинне законодавство не передбачало право міграційного органу зупиняти прийом заяв від громадян Російської Федерації до врегулювання державою відносин за участю цих осіб.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2022 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2022 року скасовано. Визнано протиправним і скасовано рішення Вишгородського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби про примусове повернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , до країни походження або третьої країни.

Відповідно до п.3 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» затвердженого постановою кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року посвідка оформлюється іноземцями або особами без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України, на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що Державною міграційною службою України було припинено прийом заяв від громадян РФ, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , був позбавлений можливості вчасно обміняти посвідку на тимчасове проживання в передбачений законом строку, а тому оспорювана позивачем постанова підлягає скасуванню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Керуючись ст.2,72, 77, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.22, ст.205, ст.251, ст.280, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов адвоката Струць Миколи Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Вишгородського відділу ЦМУ ДМВС у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серії ПН МКО № 001647 від 19.05.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя С.В.Кулик