Справа № 620/7365/22
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7365/22 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в вищих навчальних закладах,-

ВСТАНОВИВ:

Військова академія (м.Одеси) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 49197,84 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 позовну заяву Військової академії (м. Одеса) залишено без руху та позивачу встановлено п`ятиденний строк, з дня отримання зазначеної ухвали суду, для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року

позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що 28 жовтня 2022 року ним було направлено заяву про усунення недоліків позовної заяви з платіжним дорученням, як доказом сплати судового збору за звернення до суду.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частин 1 статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Приймаючи ухвалу про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 позовну заяву Військової академії (м. Одеса) залишено без руху, запропоновано позивачу з моменту отримання ухвали про залишення без руху адміністративного позову надати суду документ про сплату судового збору.

Копію ухвали суду від 24.10.2022 позивач отримав 09.11.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, оскільки станом на 05.12.2022 позивач не усунув зазначені в ухвалі від 24.10.2022 недоліки позовної заяви, відомостей про здійснення сплати судового збору за подання позовної заяви не надав, позовну заяву Військової академії (м. Одеса) повернуто позивачу.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що 28.10.2022 його представником було направлено заяву про усунення недоліків позову з додатками на адресу суду. Вказану заяву було долучено до апеляційної скарги.

Дослідивши зміст вказаної заяви колегія суддів встановила, що остання була сформована у підсистемі «Електронний Суд».

У заяві зазначено вірний номер справи, сторони у справі тощо. Однак вказана заява помилково адресована та направлена Чернівецькому окружному адміністративному суду, замість належного Чернігівського окружного адміністративного суду.

Водночас до заяви було долучено платіжне доручення №2436 від 26.10.2022 про сплату судового збору у розмірі 2481 грн. за подання позову до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Вказані обставини свідчать про бажання апелянта усунути недоліки позовної заяви, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Колегія суддів зазначає, що частинами першою, другою статті 9 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частин четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно із частиною третьою статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Таким чином, обов`язок перевірити факт зарахування судового збору у конкретній справі покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20; у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18 та від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20, від 27.01.2023 у справі № 300/2484/22.

В даній справі колегія суддів не ставить під сумнів, що підстави для усунення недоліків позовної заяви існували. Проте, приймаючи до уваги вимоги до позовної заяви, передбачені КАС України, суд дійшов висновку, що застосовані судом першої інстанції наслідки є передчасними, обмежили право позивача (в аспекті доступу до суду) і стали перешкодою для захисту його прав.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повернув позовну заяву без наявних на те підстав, оскільки мав можливість перевірити зарахування коштів для сплати судового збору за подачу адміністративного позову у даній справі.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи наведені обставини, колегія доходить висновку про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України та необгрунтовано постановлено ухвалу від 24 жовтня 2022 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 320, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса)- задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких