Справа № 674/1270/22
Суддя: Шафікова Ю. Е.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 674/1270/22
Провадження № 2-а/674/1/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Шафікової Ю.Е.,

за участю секретаря Проценко Л.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Наталюка Н.М.,

представника відповідача Ткачук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 23.09.2022 року №2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову посилається на те, що будучи громадянкою російської федерації, з 2004 року проживає в с.Іванківці Кам`янець - Подільського району Хмельницької області разом з дочкою, соціалізувались в українському суспільстві. Кожного року оформляла посвідку на тимчасове проживання, порушень перебування на території України не було, термін останньої посвідки мав завершитись 09.08.2022. У червні 2022 року позивачка звернулась до УДМС України в Хмельницькій області за адресою (м.Хмельницький, вул.М.Мазура,4), проте у неї не взяли жодних документів та повідомили, що не приймають документів поки військовий стан, в липні та серпні в телефонних розмовах з міграційною службою отримала таку саму інформацію.

22.09.2022 дільничний інспектор поліції повідомив про необхідність ОСОБА_1 з`явитись до Дунаєвецького відділу УДМС. 23.09.2022 Дунаєвецьким відділом УДМС було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії ПН МХМ №000919 за ч.1 ст.203 КУпАП у виді штрафу та винесено рішення №2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Незважаючи на добровільну сплату штрафу, вважає постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності та рішення про примусове повернення незаконними.

Зокрема, зазначає, що у зв`язку із введенням та території України карантину не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Позивачка є особою похилого віку, приймає активну участь у громадському житті села, ніколи не притягувалась до кримінальної відповідальності, є прихожанкою церкви християнської місії «Давид», вона та інші учасники церкви засуджують збройну агресію росії, де також відбуваються утиски прихожан даної церкви, тому через своє віросповідання та політичні погляди не може повернутись до країни походження. Щороку настоятель церкви надавав клопотання про оформленні їй як іноземній громадянці посвідки на тимчасове проживання. Такі документа були зібрані і у 2022 році. Тобто, позивачка вжила всі необхідні дії щодо продовження посвідки, проте, з незалежних від неї обставин, їй не було видано нову посвідку та винесено оскаржуване рішення. ОСОБА_2 немає куди повертатись, відсутні родинні зв`язки, ні друзів, ні знайомих, ні житла на території російської федерації немає. Також, вказала, що у липні 2022 року звернулась до УДМС щодо видачі посвідок на проживання та листом №Г-5273-22/8.1/2676-22 їй повідомили про призупинення видачі посвідок, оскільки на даний час розробляється проект нормативно-правового акту, який врегулює це питання відносно громадян країни-агресора. З врахуванням неведеного просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Шафікової Ю.Е. від 13.10.2022 прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.10.2022 від відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що 23.09.2022 працівниками Дунаєвецького відділу УДМС у Хмельницькій області виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 .. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання на підставі провадження релігійної діяльності стоком дії до 09.08.2022. Станом на 23.09.2022 позивачка перебувала на території України нелегально. Так, будучи обізнаною про закінчення строку дії посвідки, ухилилась від виїзду за межі території України, тобто свідомо вчинила правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП України. ОСОБА_1 визнала порушення та сплатила штраф, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржувалась. Крім того, твердження позивачки про вагомі підстави для залишення на території України, оскільки надавши всі необхідні документи, не змогла продовжити строк дії посвідки з незалежних від неї причин, є безпідставними. Так, згідно інформації Департаменту інформаційної діяльності, культури, національностей та релігії Хмельницької ОДА, позивачка протягом 2022 року не зверталась до вказаного департаменту для погодження проповідування релігійних віровчень в релігійних організаціях Хмельницької області, що підтверджує те, що на момент закінченні дії посвідки у позивачки взагалі були відсутні підстави для отримання нової. Крім того, ОСОБА_1 згідно позовної заяви ніби-то зверталась до УДМС за адресою АДРЕСА_1 , проте сектор оформлення документів для іноземців за даною адресою відсутній, а знаходиться у АДРЕСА_2 . Доказів існування заяв та звернень до УДМС не подано. Тобто, граничний термін перебування ОСОБА_1 не території України сплив 17.08.2022 та на момент прийняття оскаржуваної постанови вона перебувала на території України без документів. Безпідставним є посилання позивачки на дію карантинних обмежень у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, оскільки у разі посилання на такі карантинні обмеження має бути підтверджено, що вони стосувались конкретної особи та вона не могла звернутись за отриманням документів саме у зв`язку із введенням карантину. Також, необгрунтованим є посилання позивачки на запровадження в України військового стану, оскільки на територіях, де не ведуться бойові дії ДМС працюють у повному обсязі та надають всі необхідні послуги. Позивачці оскаржуваним рішенням не заборонено в`їзд у Україну, отже, за наявності законних підстав та подання підтверджуючих документів вона матиме змогу повернутись та проживати на території України.

Позивачка в судовому засіданні просила позов задовольнити, вказала що зверталась усно до міграційної служби в м.Хмельницький у червні 2022 року, їй сказали «сидіти тихенько» до кінця війни, зазначила, що документів при собі у неї під час візиту до міграційної служби не було, письмово до служби не зверталась. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності читала, оплатила штраф, не заперечує, що порушила законодавство. В росії має два дорослих сина, які мають житло, з синами спілкується має нормальні відносини, проте боїться повертатись на територію росії, там можуть переслідувати, оскільки засуджує агресію проти України.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Повноважний представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-Позивачка) є громадянкою російської федерації та їй було видано посвідку на тимчасове проживання на території України від 10.08.2021 року строком дії до 09.08.2022.

Позивачка з 23.04.2013 має зареєстроване місце проживання на території України в АДРЕСА_3 , вказаний будинок належить їй на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 07.03.2006.

За інформацією довідки-характеристики старости Іванковецького старостинського округу від 06.10.2022 №496 ОСОБА_1 має позитивні стосунки з членами громади, до кримінальної відповідальності не притягувалась, користується авторитетом серед односельчан.

Згідно довідки християнської місії «Давид» Об`єднаної церкви християн віри євангельської від 10.10.2022 ОСОБА_1 є прихожанкою церкви з 2004 року, негативно ставиться до дій країни агресора.

Відповідно до інформації Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 19.02.2005 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за віком. Як повідомила позивачка в судовому засіданні отримує в Україні російську пенсію.

Згідно запрошення християнської місії «Давид» Об`єднаної церкви християн віри Євангельської від 15.06.2022 ОСОБА_1 запрошено до продовження душпастирської праці в Дунаєвецькій громаді на 1 рік з 10.08.2022 по 10.08.2023 та укладено з нею договір про місіонерську діяльність строком дії до 10.08.2023.

Дунаєвецьким відділом УДМС України в Хмельницькій області на підставі протоколу, 23.09.2022 року складено постанову серії ПН МХМ №000919 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП України, а саме за порушення ч.ч. 1,3 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012 та застосовано штраф в сумі 3400 грн. Вказану постанову позивачка підписала без зауважень, не оскаржувала та сплатила штраф, що підтверджується банківським чеком від 23.09.2022.

Рішенням, затвердженим заступником начальника Дунаєвецького відділу УДМС України в Хмельницькій області від 23.09.2022 №2 про примусове повернення до країни походження або третьої особи іноземця або особи без громадянства вирішено примусово повернути громадянку російської федерації ОСОБА_1 до країни походження або третьої особи. Зі змісту рішення вбачається, що 23.09.2022 під час прийому громадян було встановлено, що гр. російської федерації ОСОБА_1 з 10.08.2022 знаходиться з порушенням на території України, а саме на день контролю перебуває на території України понад встановлений законом термін. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП України.

Згідно повідомлення Депараменту інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації від 18.10.2022, 05.07.2021 департаментом погоджено релігійну діяльність в християнській місії «Давид» Об`єднаної церкви християн віри євангельської, діяльність якої поширюється на м.Дунаївці гр. ОСОБА_1 терміном на 1 рік з 10.10.2021 по 10.10.2022. Протягом 2022 року зазначена особа не зверталась до департаменту для погодження проповідування релігійних віровчень.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожна окремо, повідомили суду, що знають ОСОБА_1 давно, не конфліктна, доброзичлива, проживає з донькою.

Свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що є дияконом у церкві, де прислужує позивачка, прибула в Україну 2004 року, готувала в церкві їжу. Щодо ставлення позивачки до збройної агресії росії нічого не знає, щодо фактів переслідування даної церкви на території росії йому не відомо, вона там не заборонена. Уповноваженою особою на підписання документів у церкві є Шендерук, яка зараз у сполучених штатах.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що є дочкою позивачки, вже 19 років живуть в Україні, посвідки на проживання продовжували щороку. У 2022 році звернулись в міграційну службу, на той час в них були необхідні документи, але не всі. Нотаріально завірену копію паспорта не зробили, оскільки в бюро перекладів сказали, що нотаріус не вчиняє такі дії, безпосередньо до нотаріуса не звертались з вказаного питання. В росії нічого у позивачки немає, буде небезпечно там проживати, там є переслідування щодо їх віри.

При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин враховується наступне.

За вимогами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Спірні відносини врегульовано нормамиЗакону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі -Закон) є основним нормативно-правовим актом, що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, і встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 6 ст.4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи іншої канонічної діяльності за запрошенням релігійних організацій та погодженням з державним органом, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні.

Згідно ч.6 ст. 5 Закону підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною шостою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, подання відповідної релігійної організації та погодження державного органу, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання згідно п.5 статті 5-1 Закону становить 1 рік.

Відповідно до ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно норм п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 33 Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України. Здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 203 КУпАП передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з постанови серії ПН МХМ №000919 про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, а саме за ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування на території України у виді штрафу. Вказаний штраф позивачкою сплачено добровільно, постанову не оскаржено.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено: іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Нормою ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу 1 Інструкції, іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

За приписами пункту 6 розділу I Інструкції №353/271/150 примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 23.09.2022 №2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства стосовно ОСОБА_2 слугував факт, що гр. російської федерації ОСОБА_1 з 10.08.2022 знаходиться з порушенням на території України, а саме на день контролю перебуває на території України понад встановлений законом термін, за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП України.

Вказане рішення ухвалено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відсутні.

Так, всупереч вимог ст. ст. 5, ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачка у встановлений законом строк та з визначеним законом пакетом документів не звернулась до уповноваженого територіального підрозділу ДМС із письмовою заявою про продовження (видачу) посвідки на проживання, що підтверджується матеріалами справи. Так, станом на дату винесення оскаржуваного рішення у позивачки були відсутні всі визначені ст. 5 Закону документи для можливості продовження посвідки на проживання, зокрема, письмова заява, дійсний поліс медичного страхування, подання релігійної організації та погодження державного органу, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації.

При цьому, суд відхиляє твердження позивачки, яке міститься у позовній заяві, про неможливість оформлення посвідки у зв`язку із відсутністю врегулювання означеного питання з боку держави, про що їй на звернення надано відповідь УДМС листом №Г-5273-22/8.1/2676-22. Так, з листа №Г-5273-22/8.1/2676-22 вбачається, що позивачка із зверненням до УДМС у липні 2022 року не зверталась, вказана інформація була надана міграційною службою на запит іншої фізичної особи ОСОБА_7 , вказаний лист відсутній у загальному доступі. При цьому, позивачка та її представник не змогли пояснити як вказаний лист отримали у своє розпорядження, отже в силу вимог ст. ст. 74, 75 КАС цей доказ є недопустимим на недостовірним. Крім того, суд в силу ст. ст. 73, 75, ч.4, 5,8 ст. 79 КАС України не приймає як докази, документи долучені до заяви представника позивачки про долучення матеріалів до справи від 09.01.2023 (подана через канцелярію суду), оскільки означені документи не існували на дату виникнення спірних правовідносин, не підтверджують протиправність рішення відповідача, заяву про долучення доказів подано з порушення вимог ст. 79 КАС України.

Посилання сторони позивачки на те, що має вона сталі зв`язки у громаді, характеризується позитивно, нікого немає у російській федерації, не є підставою для визнання рішення відповідача про примусове повернення іноземця протиправним, адже такі обставини не звільнять іноземця від необхідності дотримуватись норм та правил законодавства України щодо необхідності оформлення законності свого проживання на території України, крім того, в судовому засіданні позивачка повідомила, що має в росії двох дорослих синів, з якими підтримує стосунки.

Твердження позивачки про об`єктивність причин не оформлення документів, у зв`язку із діючими карантинними обмеження, збройною агресією росії проти України, суд до уваги не приймає, оскільки станом червень 2022 року, карантинних обмежень, які б непереборно перешкоджали позивачці звернутись до органу ДМС в України введено не було, органи ДМС працювали у штатному режимі, позивачем не доведено яким чином триваючий в країні карантин позбавляв саме її можливості звернутись до компетентних органів для вирішення питання узаконення її перебування на території України, враховуючи на те, що при існуванні карантинних обмежень у 2021 році, вказані обставини не перешкодили їй продовжити строк дії посвідки на проживання. Крім того, на території Хмельницької області у червні 2022 не велись бойові дії, перешкод для прийому громадян не було.

Суд також не приймає до уваги твердження позивачки про те, що на неї мають розповсюджуватись положення 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із засудженням дій російської федерації на території України, та можливістю релігійного переслідування, оскільки при застосування норм вказаної статті закону необхідним є встановлення зазначених обставин стосовно конкретної людини, тобто позивача у справі, і позивач не звільняється від доказування наявності таких обставин саме щодо нього.

Зокрема, позивачкою не доведено, що вона, має публічну антиросійську позицію щодо агресії рф проти України, висвітлювала цю позицію у будь-яких соціальних мережах чи розповсюджувала її будь-яким іншим способом, і така позиція може бути відома державним, правоохоронним органам росії, що в свою чергу вказувало б на наявність реальної небезпеки незаконного переслідування позивачки на території рф. Не підтверджено в ході судового розгляду факт релігійного переслідування Об`єднаної церкви християн віри євангельської на території російської федерації, зокрема, допитаний в якості свідка диякон вказаної церкви ОСОБА_5 вказав, що йому не відомі будь-які факти переслідування прихожан даної церкви в росії, вона там не заборонена.

Крім того, позивачка не позбавлена можливості виїхати з території України до будь-якої третьої країни, а не лише до росії. При цьому, позивачка не вказує про наявність об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали її виїзд з території України до третьої країни.

Суд звертає увагу, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач прийняв до уваги тривалий час проживання позивачки на території України, наявність сталих соціальних зв`язків в Україні і дотримуючись норм міграційного законодавства та вимог Конвенції про права людини і основоположних свобод вірно не застосував до неї встановлення терміну заборони в`їзду в Україну.

Таким чином, жодних доказів, які б підтверджували, що позивачка зверталась до органів ДМС з питань оформлення (продовження) посвідки на проживання, або у зв`язку із побоюваннями щодо власної безпеки, оформлення статусу біженця або особи, яка потребує додатково захисту матеріали справи не містять.

Отже, суд вважає, що не звернення позивачки до компетентних державних органів, в даному випадку було обумовлене лише її власною волею та власним розсудом.

Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що позивачка станом на час виникнення спірних правовідносин та винесення оспорюваного рішення проживала без документів на право проживання в Україні поза встановлений законом строк, чим порушила вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 250, 268, 269, 271, 286, 288 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовну ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 288 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи:

- позивач ОСОБА_1 : місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, місцезнаходження, м.Хмельницький вул. Миколи Мазура,4, .

Повне рішення складено 10 квітня 2023 року

Суддя Ю. Е. Шафікова