Справа № 300/5463/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" квітня 2023 р. справа № 300/5463/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_2 (надалі, також представник позивача), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 26.12.2022 звернулася в суд з позовною заявою до Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (надалі, також відповідач) у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного щодо нездійснення 20.06.2020 своєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Академію Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні з 21.06.2020 по день фактичного розрахунку 17.11.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 15.08.2016 по 20.06.2020 проходив військову службу (навчання) в ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/8242/21 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018. Зазначене рішення оскаржувалося до Восьмого апеляційного адміністративного суду та залишено без змін. На виконання вищезазначеного рішення, остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням позивача проведено лише 17.11.2022 чим порушено строки виплати за період з 01.09.2016 по 28.02.2018. Щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, позивач вказує на приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та стверджує про наявність підстав для виплати йому компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, розрахованої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.
Ухвалою від 02.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом: - надання документа про сплату судового в розмірі 992,40 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; - долучення копії позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача (а.с. 43-45).
У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із вимогами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 50-51).
Відповідач скористався правом подання відзиву, який отримано судом 13.02.2023 за №730 від 09.02.2023 (а.с. 54-62). Так, у відзиві представник відповідача зазначив, що позивач, надавши згоду на звільнення погодився з тим, що належні йому виплати можуть бути проведені після його звільнення з військової служби. Оскільки, позивач добровільно написав рапорт на здачу справ та посади, то стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Інших процесуальних документів на адресу суду від сторін не надходило.
Розглянувши адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі обставини.
Відповідно до контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу ОСОБА_1 проходив військову службу в Академії Сухопутних військ імені Петра Сагайдачного з 15.08.2016 по 20.06.2020 та виключений зі списків особового складу 21.07.2020 №146 (а.с. 9-10).
Згідно із витягом із послужного списку на лейтенанта ОСОБА_1 , командира взводу, танкової роти батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , позивач проходив службу з 04.11.2015 по 21.06.2016 такелажником військової частини НОМЕР_2 , вислуга років становить 00 років 7 місяців 18 днів; з 21.06.2016 по 26.07.2016 кулеметником взводу охорони військової частини НОМЕР_2 - 00 років 06 місяців 11 днів, з 26.07.2016 курсантом НАСВ 03 роки 10 місяців 25 днів, з 20.06.2020 командиром взводу військової частини НОМЕР_3 00 років 02 місяці 28 днів, з 17.09.2020 командиром взводу управління військової частини НОМЕР_1 , станом на 15.11.2021 загальна вислуга позивача становить 06 років 00 місяців 11 днів (а.с. 11).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 у справі №300/8242/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січня 2008 року та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) (а.с. 12-22).

Вищезазначене рішення оскаржувалося до Восьмого апеляційного адміністративного суду та за результатами апеляційного перегляду, згідно із постановою від 14.09.2022 провадження № А/857/10381/22 залишено без змін (а.с. 23-37).

Судове рішення в справі №300/8242/21 набрало законної сили 14.09.2022 та виконане відповідачем 17.11.2022 шляхом безготівкового зарахування на картковий рахунок позивача 85 867,27 грн (а.с. 38).

Вважаючи протиправною бездіяльність Академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного щодо нездійснення 20.06.2020 своєчасного остаточного розрахунку при звільненні, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2020 по 17.11.2022.

Суд зазначає, що в цій адміністративній справі суд застосовує приписи Кодексу законів про працю України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (надалі, також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 Кодексу законів про працю України (надалі, також КЗпП України) викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вправі застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу Академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного 21.07.2020, тоді як фактичний розрахунок щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 проведено 17.11.2022, що додатково підтверджується фотографією з мобільного банківського застосунку про зарахування коштів на картковий рахунок (а.с. 38).

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В контексті зазначеного, суд констатує, що оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час звільнення його з військової служби остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018, протиправність чого встановлена Івано-Франківським окружним адміністративним судом у рішенні від 25.03.2022 по справі №300/8242/21, ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (надалі, також Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Визначаючи період, за який позивачу підлягає виплата середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд звертає увагу, що відповідно до чинної з 19.07.2022 редакції частини 1 статті 117 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, починаючи з 22.07.2020, а не з 21.06.2020 (дата припинення контракту) як зазначає позивач, оскільки ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу лише 21.07.2020.

Також, надаючи оцінку співмірності та обґрунтованості суми середнього грошового забезпечення, яке підлягає виплаті на користь позивача, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України буде стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, починаючи з 22.07.2020.

З огляду на дату проведення остаточного розрахунку з позивачем (17.11.2022) до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин.

Зміни у статті 116 та 117 КЗпП України підкреслюють намір законодавця не допустити випадків, за яких порушення прав працівника на своєчасний розрахунок при звільненні триває впродовж значного періоду часу. З урахуванням цих змін працівник повинен бути зацікавленим у швидкому ініціюванні та вирішенні спору, оскільки зволікання з тих чи інших причин у зверненні до суду не даватиме підстави в подальшому претендувати на виплату суми середнього заробітку за весь період, впродовж якого триває порушення його права на своєчасне отримання грошового забезпечення.

З огляду на приписи статті 117 КЗпП України, період затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки з 22.07.2020, за шість місяців.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за шість місяців, починаючи з 22.07.2020.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Наявною в матеріалах справи квитанцією від 10.01.2023 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 992,40 грн (а.с. 1). Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню із відповідача на користь ОСОБА_1 496,20 грн, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченого ним судового збору у розмірі 496,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного щодо нездійснення 21.07.2020 своєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язати Академію Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, починаючи з 22.07.2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ;

відповідач - Академію Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, адреса: вул. Героїв Майдану, буд. 32, м. Львів, Львівська обл., 79012, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.