Справа № 640/12960/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 14.05.2020, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.05.2020 № 0-2658, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 168 416,73 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.05.2020 № 0-2658, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 168416,73 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, та відмовити у задоволенні позову.

Доводи апелянта аналогічні тим, які викладені у відзиві на позовну заяву та обґрунтовані зокрема тим, що рішення відповідача в межах спірних правовідносин прийнято з дотриманням вимог закону. Крім того, зауважено, що контролюючим органом відповідно до положень пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України визначено базу оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в т.ч. їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корчуватське підприємство промислового залізничного транспорту - два» (Продавець) і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Покупці) укладено договір купівлі-продажу нежилої будівлі від 23.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. і зареєстрований у реєстрі за № 1177, згідно з яким Продавець зобов`язується передати у власність Покупців, а Покупці - прийняти у власність, в рівних частках кожний, нежилу будівлю адміністративного приміщення (літ. Ш), загальною площею 490,20 кв.м., що складає 21/100 частин від майнового комплексу площею - 2 372,60 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 175260380 від 26.07.2019 щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний № , що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24 459,80 кв.м. на підставі вказаного договору державним реєстратором - Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 4238263 від 23.07.2013 14:28:27 і внесено запис про державну реєстрацію прав позивача від 23.07.2013 №1776278, частка у спільній частковій власності 11/100.

Головним управлінням Державної податкової служби м. Києва, зважаючи на інформацію Державного реєстру речових прав, сформовано податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 № 0-2658, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 168 416,73 грн. ОСОБА_1 .

11.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у м. Києві із заявою про проведення звірки щодо частки в об`єкті нежитлової нерухомості.

ГУ ДПС у м. Києві листом № 16906/Т/26-15-33-14-23 від 25.06.2020 повідомило позивачці, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав, повинні відповідати відомостям, що містять у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії; отже, позивачці варто привести у відповідність інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно документів, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачці на праві власності не належала частка 11/100 або 2 690,58 кв.м. в об`єкті нерухомого майна загальною площею 24 459,80 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , про що помилково зроблено припущення податковим органом в розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.05.2020 № 0-2658.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України одним із податків на майно є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

За приписами пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до інформації з бази даних контролюючого органу отриманих від Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка є власником майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24 459,8 кв.м., від якого частка власності позивачки становить 11/100.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Отже, за приписами норм податкового законодавства, які процитовані вище, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

19.05.2020 ОСОБА_1 отримала від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 № 0-2658 щодо сплати нарахованої суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (КБК 18010300) у розмірі 168 416,73 грн. за 2019 рік.

Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивачка звернулася до податкового органу з заявою та доданими до неї документами про проведення звірки щодо частки в об`єкті нежитлової нерухомості, однак податковим органом було відмовлено у отриманні від позивача оригіналів документів про право власності.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії як підстава виникнення права власності а саме: 1) договір купівлі-продажу нежитлової будівлі номер 1177, виданий 23.07.2013, приватний нотаріус Панченко А.П.; 2) декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер КВ 16, виданий 03.03.2014, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві.

При цьому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не зазначено інших документів окрім наведених вище документів, як підстави виникнення (набуття) права власності у позивача на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу нежилої будівлі від 23.07.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корчуватське підприємство промислового залізничного транспорту - два» (Продавець) і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Покупці), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. і зареєстрованого у реєстрі за № 1177, Продавець зобов`язується передати у власність Покупців, а Покупці - прийняти у власність, в рівних частках кожний, нежилу будівлю адміністративного приміщення (літ. Ш), загальною площею 490,20 кв.м., що складає 21/100 частин від майнового комплексу площею - 2 372,60 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що після придбання наведеної вище нежилої будівлі адміністративних приміщень загальною площею 490,20 кв.м., позивачкою разом із співвласницею цього майна ОСОБА_2 було здійснено реконструкцію придбаної ними нежилої будівлі.

Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція адміністративних приміщень нежитлової будівлі (літ. Ш) по АДРЕСА_1 », що зареєстрована 03.03.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва за серією та номером КВ 16, загальна площа адміністративної будівлі внаслідок реконструкції становить 529,9 кв.м.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що позивачці на праві власності ніколи не належала частка 11/100 або 2 690,58 кв.м. в об`єкті нерухомого майна загальною площею 24 459,80 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , про що помилково вказано податковим органом в розрахунку, доданому до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.05.2020 № 0-2658.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності по АДРЕСА_1 частка в розмірі 1/2 (половина) від нежитлової будівлі площею 529,9 кв.м., що становить по 264,95 кв.м. на кожного з двох співвласників, а тому відповідач безпідставно прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 № 0-2658 про оподаткування відсутнього у позивачки нерухомого майна на суму 168416,73 грн.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в межах спірних правовідносин даний обов`язок не виконав.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п. 53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Натомість в межах спірних правовідносин апелянтом не надано належних доказів на підтвердження правомірності обрахування податку на нерухоме майно.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв необґрунтовано, у зв`язку з чим згадане податкове повідомлення-рішення правомірно визнано протиправним та скасовано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, яке, на переконання колегії суддів, є законним та прийнято з дотриманням норм матеріального права.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 14.05.2020 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко