Справа № 280/7128/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року Справа № 280/7128/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

за позовом ОСОБА_1

до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (далі - відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

1) визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою поважними та поновити даний строк; прийняти позовну заяву до розгляду;

2) скасувати наказ №37-к від 31.10.2022 про звільнення позивача з посади помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2 ;

3) поновити позивача на посаді помічника судді в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області з 31.10.2022;

4) стягнути з відповідача 2 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі;

5) стягнути з відповідача 2 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок;

6) стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.09.2021 позивач працювала на посаді помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2 . У зв`язку з тимчасовою окупацією м. Мелітополь, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, відбулась зміна підсудності судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області. Враховуючи тимчасове переведення (відрядження) судді ОСОБА_2 до іншого суду, наказом від 31.10.2022 №37-к позивача було звільнено на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Позивач вважає звільнення протиправним, оскільки їй не було запропоновано переведення на іншу посаду працівника апарату суду або виконання повноважень додаткового помічника іншого судді, чи переведення на іншу посаду державної служби, або переведення на іншу посаду не державної служби. Крім того, звертає увагу на відсутність подання суддею ОСОБА_2 про звільнення позивача, як його помічника. З огляду на зазначене, просить поновити її на посаді помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Більш того, позивач позбавлена можливості виїхати на підконтрольну територію, а звільнення призвело до сильних глибоких душевних хвилювань та страждань, у зв`язку з чим просить стягнути моральну шкоду.

Ухвалою суду від 09.01.2023 відкрито провадження у справі №280/7128/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребувано від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області інформацію про засоби зв`язку із уповноваженим представником Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з правових питань (адреса для листування, мобільний телефон тощо).

25.01.2023 на адресу суду від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву (вх.№4090), в якому представник відповідача 2 заперечує проти доводів позивача. По-перше, вказує на те, що пропонування працівникові іншої роботи встановлено нормами трудового законодавства тільки у випадку звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. По-друге, Положення про помічника судді, затверджене рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 №21 (далі - Положення №21), передбачає можливість працевлаштування помічника судді до суду, до якого відряджається суддя, що по суті не є імперативною нормою. Більш того, рішення про призначення помічника судді приймається за поданням відрядженого судді керівником апарату суду, до якого відряджається суддя. По-третє, представник відповідача 2 зважає на те, що переведення помічника судді на посаду державної служби не ґрунтується на чинному законодавстві та не передбачено Положенням №21. Щодо можливості запропонувати позивачу переведення на іншу посаду в апараті суду представник звертає увагу, що наказом від 09.03.2022 №16 роботу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було зупинено та оголошено простій для всіх суддів та працівників апарату суду. Відтак, під час перебування апарату суду в умовах простою керівник апарату позбавлений можливості здійснювати добір та заповнювати вакантні посади, оскільки це призведе до нецільового використання коштів державного бюджету. Стосовно відсутності подання судді ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 , як його помічника, акцентує увагу, що наказ про вибуття судді у відрядження як тимчасове переведення судді є достатньою підставою для видання наказу про звільнення помічника судді з посади у зв`язку із закінченням строкового трудового договору у відповідності до пункту 12 Положення №21. Крім того, зазначає, що нормами трудового законодавства не передбачено попередження працівника про настання подій, з якими пов`язано припинення строкового трудового договору. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник відповідача 2 не погоджується з наведеним позивачем розрахунком та звертає увагу, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області не є роботодавцем помічника судді в розумінні КЗпП України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також висловлює заперечення щодо стягнення моральної шкоди. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

25.01.2023 до суду надійшли також пояснення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (вх.№4096), витребувані ухвалою суду від 09.01.2023. В них представником зазначено, що у зв`язку з прийняттям рішень про тимчасове переведення шляхом відрядження усіх суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в суді відсутні особи, які б могли виконувати адміністративні повноваження голови суду. Водночас посада фахівця з правових питань в штатному розписі суду відсутня, а розпорядження або накази голови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про визначення уповноваженої особи з правових питань територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області не надавалися. Відтак, відсутня можливість надати контакти уповноваженої особи Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з правових питань.

Ухвалою суду від 30.01.2023 позивачу поновлено строк звернення до суду, у клопотанні представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 30.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про розгляд справи №280/7128/22 в порядку загального позовного провадження.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області перебуває в стані припинення. Водночас, за інформацією, що міститься на офіційному вебпорталі «Судова влада України» наказом Державної судової адміністрації від 06.09.2018 №441 утворено Комісію з реорганізації (злиття) Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, яка діє на сьогодні, про що свідчить підпис голови комісії на наказі Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31.10.2022 №37-к «Про звільнення помічника судді ОСОБА_1».

Ухвалою суду від 28.03.2023 витребувано від Комісії з реорганізації (злиття) Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області пояснення щодо підстав звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з посиланням на відповідні докази та норми чинного законодавства.

07.04.2023 до суду надійшли пояснення Комісії з реорганізації (злиття) Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (вх.№14262), які фактично відповідають змісту відзиву на позовну заяву відповідача 2. Так, голова вказаної комісії (ким є начальник ТУ ДСА України в Запорізькій області) вказує, що чинним законодавством не передбачено процедури пропонування працівникові іншої роботи у випадку звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Також зауважує, що позивачем не надано жодних доказів спроб скористатися правом на працевлаштування до Покровського районного суду Дніпропетровської області, до якої відряджений суддя, помічником якого є позивач. Представник підсумовує, що оскаржуваний наказ був виданий у межах повноважень керівника апарату суду, а процедура його видання не порушує вимог чинних нормативних актів, у зв`язку з чим просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

За змістом трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 09.07.2014) 01.09.2021 вона призначена на вакантну посаду помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на строк виконання повноважень суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2 з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.7-8).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загрози життю, здоров`ю та безпеці суддів, працівників апарату суду та відвідувачів, наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.03.2022 №16 з 09 березня 2022 року тимчасово призупинено здійснення правосуддя та роботу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на невизначений термін. Цим наказом також оголошено з 09.03.2022 для усіх суддів та працівників апарату суду простій на невизначений термін із збереженням за ними середнього заробітку відповідно до ч.3 ст.113 КЗпП України (а.с.34).

Рішенням Верховного Суду від 11.05.2022 №139/о/149-22 відряджено суддю Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2 до Покровського районного суду Дніпропетровської області для здійснення правосуддя з 12.05.2022 (а.с.35).

Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31.10.2022 №37-к ОСОБА_1 , помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2, звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 36 Кодексу законів про працю України). Підставою видання наказу про звільнення став наказ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.05.2022 №6-відр «Про тимчасове переведення судді». Наказ підписаний керівником апарату суду та головою комісії з реорганізації (злиття) суду (а.с.10-11).

В матеріалах справи також містяться накази Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №135-ос від 12.12.2022 та №136-ос від 12.12.2022 про звільнення за угодою сторін заступника керівника апарату ОСОБА_3 та керівника апарату ОСОБА_4 відповідно (а.с.48-49).

Вважаючи протиправним наказ про звільнення, позивач звернулась з позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №889-VІІІ) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно з частиною першою статті 92 Закону №889-VІІІ до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Тобто посада помічника судді належить до посад патронатної служби.

Частинами другою-четвертою статті 92 Закону №889-VІІІ також передбачено, що працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи або на час діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений.

Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи або припинення діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.

Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи або голови депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України

Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Частиною першою статті 157 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1402-VІІІ) встановлено, що кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Відповідно до частини третьої статті 157 Закону №1402-VІІІ судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді

Положення про помічника судді, затверджене рішенням Ради суддів України 18.05.2018 №21 (далі - Положення №21), визначає єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення №21 посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України «Про державну службу», крім статті 92.

Пунктами 2, 3 Положення №21 передбачено, що помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя. Помічник судді є працівником апарату суду.

В силу вимог пункту 4 вказаного Положення помічник судді з питань підготовки та організаційного забезпечення судового процесу підзвітний лише відповідному судді. Суддя є його безпосереднім керівником.

У відповідності до пункту 7 Положення №21 судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

За приписами пункту 11 Положення №21 у разі тривалої (понад два місяці) відсутності судді (соціальна відпустка, відрядження, відсторонення від посади тощо), а також з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя з визначених законом підстав або звільнення судді з займаної посади, припинення повноважень члена Ради суддів України у встановленому законом порядку, помічника (помічників) судді за його (їх) згодою за наказом керівника апарату суду може бути переведено на іншу посаду працівника апарату суду, яка не належить до посад державної служби.

Крім того, у зазначених випадках на такого (таких) помічника (помічників) судді може на певний строк у встановленому законом порядку покладатися виконання повноважень додаткового помічника іншого судді (суддів), у якого (яких) найбільше судове навантаження, про що на підставі подання відповідного судді та особистої заяви помічника судді видається наказ керівника апарату суду.

У разі відсутності згоди помічника (помічників) судді на призначення до суду, до якого відряджається суддя, чи переведення помічника (помічників) на іншу посаду працівника апарату суду або виконання повноважень додаткового помічника іншого судді, або за умови неможливості переведення за його згодою на посаду помічника судді або іншу посаду в апараті суду він (вони) підлягає (підлягають) звільненню з посади на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

За пунктом 12 вказаного Положення (в редакції Рішення Ради суддів №32 від 06.10.2022) трудові відносини з помічником (помічниками) судді припиняються в день припинення повноважень безпосереднього керівника та/або в день відрахування безпосереднього керівника зі штату суду, або в день вибуття/прибуття судді у відрядження як тимчасового переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації відповідно до статті 55 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або в день ухвалення з`їздом суддів України рішення про обрання Ради суддів України в новому складі. Наказ про звільнення помічника (помічників) судді видається керівником апарату відповідного суду на підставі подання безпосереднього керівника та/або на підставі наказу про відрахування безпосереднього керівника зі штату суду, вибуття судді у відрядження як тимчасове переведення судді.

Помічник судді може бути звільнений з посади за наказом керівника апарату суду в порядку, визначеному законодавством про працю, на підставі або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, в тому числі в зв`язку з дискредитацією помічника судді (вчинення такого проступку помічником, що підриває довіру та авторитет судової влади, суду та/або конкретного судді в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді), або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством.

У разі припинення повноважень судді відповідного суду та звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що звільнення помічника судді відбувається за наказом керівника апарату суду на підставі: 1) заяви про звільнення за власним бажанням; 2) за поданням судді; 3) або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи 4) в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством.

У свою чергу, пункт 11 Положення №21 визначає випадки, коли помічник судді може бути звільнений без наявності подання судді, тобто закінчення повноважень судді з відправлення правосуддя з визначених законом підстав або його звільнення з займаної посади.

Відтак, помічник судді, призначений на посаду на строк виконання повноважень судді, звільняється у день припинення повноважень такого судді з дотриманням трудових та соціальних гарантій, передбачених трудовим законодавством, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи позивача щодо обов`язкової наявності подання судді про звільнення її з посади помічника судді.

У відповідності до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, з моменту призначення особи на посаду помічника судді трудовий договір набуває статусу строкового, який діє на час виконання суддею своїх повноважень.

Однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (стаття 36 КЗпП України).

Так, 01.09.2022 позивач призначена на посаду помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на строк виконання повноважень суддею ОСОБА_2, про що свідчать записи у трудовій книжці ОСОБА_1 . Надалі на підставі рішення Верховного Суду від 11.05.2022 №139/о/149-22 суддю Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2 відряджено до Покровського районного суду Дніпропетровської області для здійснення правосуддя з 12.05.2022.

Відтак, з 12.05.2022 суддя ОСОБА_2 не здійснює повноважень судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Таким чином, станом на 31.10.2022 у керівника апарату Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області були наявні всі підстави для звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді з огляду на приписи пункту 12 Положення №21.

Суд погоджується з доводами представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо явно безпідставних доводів позивача про можливість переведення помічника судді на посаду державної служби. Так, працівники патронатної служби не є державними службовцями, а посада помічника судді не відноситься до посад державної служби та є патронатною службою.

Разом з тим, призначення/переведення на будь-яку посаду у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області є неможливим з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022. Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який діяв до 27.12.2022. До вказаного переліку в кожній редакції було включено й Мелітопольську міську територіальну громаду Запорізької області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який набрав чинності 27.12.2022. Згідно із зазначеним переліком територія Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області окупована з 25.02.2022.

Робота Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з 09.03.2022 призупинена на невизначений термін до усунення обставин, які зумовили тимчасове призупинення здійснення правосуддя та роботу суду. Такими обставинами ймовірно є звільнення міста Мелітополь від збройних сил Російської Федерації, виведення з міста ворожої військової техніки та забезпечення можливості безпечної роботи Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та здійснення правосуддя суддями цього суду.

У поясненнях Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області представник зазначила, що у період з квітня по вересень 2022 року рішеннями Голови Верховного Суду усі судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області були тимчасово переведені шляхом відрядження інших судів того самого рівня та спеціалізації, що виключає можливість переведення позивача за її згодою на посаду помічника іншого судді цього суду.

Додатково суд звертає увагу, що пунктом 11 Положення №21 передбачена можливість, а не обов`язок переведення помічника судді на іншу посаду, яка не належить до посад державної служби.

Відтак, неможливість призначення/переведення на будь-яку посаду у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області зумовлена також зупиненням роботи суду та його перебуванням на тимчасово окупованій території України, що виключає можливість з боку апарату суду здійснювати будь-які дії щодо кадрового забезпечення.

Що стосується можливості призначення позивача помічником судді на посаду у Покровському районному суді Дніпропетровської області (до якого відряджений суддя ОСОБА_2), суд зазначає наступне.

Пунктом 11 Положення №21 передбачена можливість призначення помічника судді до суду, до якого відряджається суддя, однак за наявності особистої заяви помічника та подання відрядженого судді, яке подається за новим місцем роботи судді. Рішення про призначення помічника судді приймається за поданням відрядженого судді керівником апарату суду, до якого відряджається суддя.

При цьому слід врахувати й позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 08.02.2022 по справі №460/4405/20 (адміністративне провадження № К/9901/21338/21). Так, Суд зазначив, що механізм звільнення помічника судді передбачає відсутність вираженої волі з боку власника або уповноваженого ним органу та наявність волі відповідного судді, яка оформлена поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання посадовою особою, що надає поданню судді матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду.

Проте, з матеріалів справи встановлена відсутність подання судді ОСОБА_2 на призначення позивача його помічником у штаті Покровського районного суду Дніпропетровської області, а також заяви ОСОБА_1 про згоду на таке призначення.

З огляду на викладене, звільнення позивача у спірних правовідносинах здійснене на підставі чинного законодавства України (Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Положення про помічника судді) та з дотриманням трудових і соціальних гарантій, визначених Кодексом законів про працю України, а отже доводи позивача про порушення її прав в спірних правовідносинах та протиправність звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 2 на користь позивача 15 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди суд звертає увагу на таке.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити насамперед: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування шкоди

Суд погоджується з позивачем, що звільнення з роботи безперечно зумовлює моральні страждання у будь-якої людини. Проте, в спірних відносинах судом не було встановлено протиправних дій з боку відповідачів, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розмір відшкодування шкоди в сумі 15 000 грн. та не підтверджено їх документально.

За сукупністю наведених обставин, на думку суду, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає позовні вимоги, в тому числі й щодо стягнення середнього заробітку і моральної шкоди, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 1 - Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, місцезнаходження: 72309, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Шмідта, буд.11; .

Відповідач 2 - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69035, Запорізька область, просп.Соборний, буд.168; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11.04.2023.

Суддя К.В.Мінаєва