Справа № 420/24235/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2021 року №68 (з основної діяльності), згідно з яким за порушення статей 10,12 Статуту Внутрішньої Служби та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, враховуючи ступінь та форму вини за неприбуття на службу 05.07.2021 року, відповідно до статті 48 пункту а Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України на військовослужбовця військової служби за контрактом старшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення Зауваження, мотивуючи, це тим що дізнався про застосування дисциплінарного стягнення тільки 10.11.2021 року, коли була надана під розписку копія оскаржуваного наказу з яким він не згоден, так як 05.07.2021 року зранку він відчув сильну біль у колінному суглобі, та не міг стати на ліву ногу, тому звернувся за допомогою до товариша який відвіз його до військового медичного клінічного центру Південного регіону, де йому була надана медична допомога та він дочекався коли йому виготовлять довідку ВЛК про його хворобу та після її отримання о 12-30 год.05.07.2021р. він поїхав до дому, та звідки зі свого телефону надіслав начальнику медичної служби в/ч НОМЕР_1 і командиру взводу довідку ВЛК №1853 та рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів №2/3537 від 05.07.2021 року через мобільний додатокViber. Та командир видав оскаржуваний наказ не прийнявши до уваги те, що він ще не був на посаді командира відділення ТО АТ ВТЗ 1 реактивного артилерійського дивізіону і не міг бути включений до списків в/ч, оскільки ще не прийняв посаду та справи. Та не було враховано, що він не залишав самовільно в/ч оскільки з цього дня знаходився на лікарняному з 08.00год., тобто мав поважну причину відсутності. Та за першої можливості сповістив відповідальних осіб в/ч про дані обставини.

Відповідач надав суду відзив у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову через те, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 10.12.2021 року суддя Бутенко А.В. залишив позовну заяву без руху.

В зв`язку з увільненням судді ОСОБА_2 від роботи справа після повторного автоматизованого розподілу між суддями була передана судді Іванову Е.А.

27.06.2022 року ухвалою судді Іванова Е.А. справа прийнята до провадження та повідомлено позивача про необхідність виконати вимоги ухвали суду від 10.12.2021р.

24.10.2022 року на виконання ухвали суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 31.10.2022 р. позивачу поновлений строк на звернення до суду з позовом, відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року поновлено провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив наступне.

25.06.2020 року ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України в особі командира в/чА0216 контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посадах сержантського складу строком до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №94-РС від 25.06.2020 року ст.сержанта ОСОБА_1 призначено командиром господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи в/ч НОМЕР_2 (а.с.11).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №418 від 28.07.2020 року старшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду старшини зведеної роти морської піхоти командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи (а.с.12).

Наказом командира в/ч НОМЕР_3 №18-РС по о/с від 24.06.2021 року позивач увільнений від займаних посад та призначений на посаду командира господарчого відділення взводу матеріального забезпечення реактивного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 (а.с.20).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №137 від 29.06.2021 року ст.с-та ОСОБА_1 командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи в/ч НОМЕР_2 виключено із списків особистого складу в/ч та вважати таким, що 29.06.2021 року справи та посаду здав та направити до в/чА1325 для подальшого проходження служби.

30.06.2021 року позивач подав на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 рапорт в якому вказав, що справи та посаду не приймає, так як постановою ВЛК №271 від 26.02.2021 року визнаний непридатним до служби у морській піхоті(а.с.17).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №126 від 30.06.2021 року позивача зараховано до списків особового складу частини (а.с.18).

05.07.2021 року позивач звернувся за медичною допомогою у клініку амбулаторно-поліклінічної допомоги військового -медичного клінічного центру Південного регіону через загострення деформуючого артрозу лівого колінного суглобу з тимчасовим порушенням функцій, про що йому видана довідка військово-лікарською комісією вказаної клініки №1853 від 05.07.2021 року в якій зазначено, що він потребує звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів (а.с.13).

Через неприбуття позивача 05.07.2021 року на ранкове шикування проведено службове розслідування та за підсумками службового розслідування наказом командира в/ч НОМЕР_1 №68 від 20.07.2021 року за порушення статей 11, 12 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, враховуючи ступінь та форму вини відповідно до ст.48 п. «а» Дисциплінарного статуту ЗСУ на позивача накладено дисциплінарне стягнення «зауваження» (а.с.8).

З вказаним наказом позивач не погодився та оскаржив його до суду.

Згідно ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За приписами ст.ст.83,84 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 97 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Стосовно аргументу позивача, що на нього не могло бути накладено дисциплінарне стягнення через те, що він справу та посаду на прийняв.

Як вбачається з змісту оскаржуваного наказу порушення дисципліни позивачем стосується не з приводу виконання/невиконання позивачем обов`язку командира господарчого відділення взводу матеріального забезпечення реактивного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , яке він відмовся приймати, а з приводу не виходу ним на службу 05.07.2021 року на ранкове шикування, як військовослужбовця ЗСУ ст.сержанта. Та на 05.07.2021 року наказ командира в/ч НОМЕР_3 №18-РС по о/с від 24.06.2021 року, яким позивач увільнений від займаних посад та призначений на посаду командира господарчого відділення взводу матеріального забезпечення реактивного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 не скасований, а тому повинен був виконувати його, не залежно від прийняття чи не прийняття посади та справ на новому місці проходження служби, тим більш, що позивач отримав припис для вибуття з в/ч НОМЕР_2 29.06.2021року та прибуття до в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 30.06.2021р. (а.с.16), та виконав його, що ним не оспорюється.

Як вбачається з скриншоту екрану телефона в 10год.42хв.05.07.2021р. позивач за допомогою мобільного додатку Viber відправляв до командира взводу текстові повідомлення про незадовільний стан здоров`я через що не може прибути до в/ч та що звільнений з 05.07.2021 р. від виконання службових обов`язків (а.с.21).

Позивач в позові вказував про заборону командуванням в/ч користуватися мобільними телефонами, та саме через те, що він при виходу з дому зранку забув взяти його з собою до поліклініки, тому не міг відповісти на дзвінки командира, а тільки вже з телефону знайомої в поліклініці відправив повідомлення та вказане твердження не спростоване відповідачем.

Щодо статтей нормативних актів, які порушив позивач згідно оскаржуваного наказу.

Згідно ст.11 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ (надалі Статут ВС ЗСУ) на

військовослужбовців покладені такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст.12 Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Та під час проведення службового розслідування (матеріали якого на ухвалу суду від 31.10.2022р. відповідачем не були надані) встановлено, що позивач в цей день проходив лікування в клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги військового -медичного клінічного центру Південного регіону про що зазначено в оскаржуваному наказі.

Виходячи з викладеного суд вважає, що з боку позивача не відбулось порушення ст.12 Статуту ВС ЗСУ, так як повідомив у можливий та не заборонений спосіб про звернення за медичною допомогою та звільнення від службових обов`язків при наявній можливості.

Щодо порушення позивачем ст.11 Статуту ВС ЗСУ, то матеріали справи в т.ч. оскаржуваний наказ не містять відомостей, який саме абзац ст.11 Статуту ВС ЗСУ був порушений позивачем, через що суд позбавлений можливості дати цьому оцінку, а позивач тому є необізнаним, що саме ставиться йому у провину.

При цьому командир в/ч в оскаржуваному наказі визнав обставиною, що пом`якшує відповідальність - довідку ВЛК №1853 від 05.07.2021 року, яку позивач о 13год30хв 05.07.2021 року надіслав командуванню та рапорт про звільнення від службових обов`язків через додаток Viber, проте не прийнято до уваги направлення позивачем о 10год 42хв. повідомлення до свого командира взводу про його лікування та неможливість прибуття до в/ч на службу.

Згідно ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Судом не встановлено з наявних у справі матеріалів, що позивачем порушена ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Щодо зауважень відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, то як судом встановлено, оскаржуваний наказ був йому доведений тільки 10.11.2021 року та 02.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовом та доказів, що спростовують дані обставини матеріали справи не містять та відповідачем не доведено належними доказами, що оскаржуваний наказ був доведений позивачу раніше, а тому ухвалою суду від 31.10.2022 року заява позивача про поновлення строку звернення до суду була задоволена та строк звернення до суду поновлений.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вирішує розподіл судових витрат не здійснювати.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241,246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2021 року №68 (з основної діяльності), про накладення на старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «зауваження».

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (, АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Іванов Е.А.