Справа № 420/5664/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 420/5664/21

адміністративне провадження № К/9901/36447/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Єресько Л. О., Жука А. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 (суддя - Юхтенко Л. Р.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 (колегія суддів у складі: Зуєвої Л. Є., Коваля М. П., Кравця О. О.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 21.03.2009 по 30.11.2015 від базового місяця березень 2009 року, з 01.12.2015 по 28.02.2018 від базового місяця січень 2008 року, з 01.03.2018 по 31.07.2019 від базового місяця березень 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати і вплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 21.03.2009 по 30.11.2015 від базового місяця березень 2009 року, з 01.12.2015 по 28.02.2018 від базового місяця січень 2008 року, з 01.03.2018 по 31.07.2019 від базового місяця березень 2018 року.

На обґрунтування позову зазначав, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та наказом від 31.07.2019 № 168 його було звільнено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення, у зв`язку з закінченням строку контракту. Так, у період з березня 2009 року по 31.07.2019 відповідач не проводив взагалі або проводив частково нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.07.2019 № 168, припинено контракт про проходження військової служби та виключено зі списків особового складу підполковника ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас, з 31.07.2019.

Представник позивача направив адвокатський запит до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням повідомити чи виплачувалась позивачу за час проходження військової служби по день звільнення індексація грошового забезпечення, якщо виплачувалась, то зазначити періоди її сплати, а якщо не виплачувалась, то повідомити про причини її невиплати, та надати довідку про фактичне сплачене грошове забезпечення, копії грошового атестату та послужного списку.

На вказаний запит відповідачем надано відповідь листом від 16.11.2020 № 3/32/2-3275, що відомості по 2017 рік здані до Центрального архівного відділу та право на отримання індексації у 2018 році, у позивача виникло у грудні 2018 році, додавши довідку про проведення індексації грошового забезпечення у 2018-2019 роках.

Представник позивача з адвокатським запитом звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням надати особисті картки на грошове забезпечення позивача за період з 01.01.2009 по 31.12.2013, на який ним отримано відповідь листом від 07.12.2020 № 790 з доданими особистою карткою № 237/89.

Позивач подав заяву до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням надати копії особистих карток на грошове забезпечення за період з 01.01.2010 по 31.12.2017 та послужного списку.

Листом від 28.01.2021 № 101 позивач отримав відповідь, відповідачем надіслано на адресу позивача копії особистих карток на грошове забезпечення за 2009 роки Військової частини НОМЕР_1 , за 2010-2011 роки Військової частини НОМЕР_2 , за 2011-2014 роки Військової частини НОМЕР_3 , 2014-2016 роки Військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахувань та виплат грошового забезпечення та копію послужного списку ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 17.12.2014 по 28.02.2018 в повному обсязі. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17.12.2014 по 28.02.2018 в повному обсязі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 22.12.2009 по 16.12.2014 позивач не проходив військову службу в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_2, правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач не нараховував та не виплачував йому грошове забезпечення, відповідно, у відповідача був відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність у ненарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення у період з 22.12.2009 по 16.12.2014 та зобов`язання нарахувати та виплатити є безпідставними та не належать задоволенню.

Щодо періоду з 21.03.2009 по 21.12.2009, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до особистої картки № 237/89 на грошове забезпечення за 2009-2010 рік, за цей період відповідачем нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині не належать до задоволення.

Щодо періоду з 17.12.2014 по 30.11.2015 та з 01.12.2015 по 28.02.2018 року, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до особистих карток та довідки про виплату індексації відповідачем не було в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за вказаний період. Так, з особистої картки № 174/65 на грошове забезпечення за 2014-2015 роки судом першої інстанції встановлено, що позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у квітні, травні, липні, серпні 2015 року та у грудні 2016 року (особиста катка на грошове забезпечення за 2016 рік), що й підтверджено відповідачем довідкою про виплату індексації. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.12.2014 по 28.02.2018 є правомірними та належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період 17.12.2014 по 28.02.2018 в повному обсязі та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 17.12.2014 по 28.02.2018 в повному обсязі.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги у встановленні базового місяця березень 2009 року за період з 21.03.2009 по 30.11.2015 та базового місяця січень 2008 року за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, оскільки нарахування індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до повноважень відповідача, які є дискреційними.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено, зокрема довідками про виплату індексації грошового забезпечення та не заперечується відповідачем, що у період з грудня 2018 року по 31.07.2019 відповідачем нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») - березень 2018 року, як того просить позивач у позовній заяві. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.07.2019 та зобов`язання здійснити таке нарахування та виплату є безпідставними та не належать до задоволення.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 30.11.2018, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. З огляду на те, що індекс споживчих цін у цей період не перевищив вищезазначений поріг індексації, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно не нараховано індексації грошового забезпечення, а отже відсутні ознаки протиправної бездіяльності відповідача.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у період з 21.03.2009 по 16.12.2014 із застосуванням базового місяця березень 2009 року та не застосуванні базових місяців для періоду з 17.12.2014 по 28.08.2018 (з 17.12.2014 по 30.11.2015 із застосуванням базового місяця березень 2009 року та з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року) та визнанні у цих частинах рішення бездіяльності відповідача протиправною, подав апеляційну скаргу. Крім того, позивач зазначав, що період з 01.03.2018 по 31.07.2019 від базового місяця березень 2018 року ним не оскаржується.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи таке рішення, погодився з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача у ненарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення у період з 21.03.2009 по 16.12.2014 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, суд апеляційної інстанції, з урахуванням того, що у період з 22.12.2009 по 16.12.2014 позивач не проходив військову службу в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_2, дійшов висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Розглядаючи питання встановлення базових місяців, суд апеляційної інстанції виходив з того, що повноваження щодо обрахунку індексації, у тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», покладається на відповідача, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивачу в період з 17.12.2014 по 28.02.2018 - з урахуванням базових місяців: березень 2009 року за період з 17.12.2014 по 30.11.2015; січень 2008 року за період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порушене питання не було предметом розгляду відповідачем до подачі позову, а тому відсутні правові підстави вважати, що відповідне право позивача було порушено.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 22.12.2009 по 16.12.2014 та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 22.12.2009 по 16.12.2014, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 просить залишити без змін.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач указує на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) та норм статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до правовідносин зі здійснення повного розрахунку при звільненні військовослужбовця.

На думку скаржника, суди попередніх інстанцій фактично ототожнили поняття «переміщення під час проходження військової служби» та «звільнення з військової служби», що є помилковим, оскільки при переміщенні позивача дія трудового договору (контракту про проходження військової служби) з ним не припиняється і трудові правовідносини з Національною гвардією України тривають.

Отже, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосовували норми пункту 40 Положення № 1153/2008, оскільки суди не урахували, що трудові відносини з позивачем під час дії контракту, навіть при його переміщенні до інших військових частин, не припиняються. Дія контракту на час військової служби триває і закінчується лише звільненням позивача з військової служби.

Наголошує, що в силу норм пункту 242 Положення № 1153/2008та статті 116 КЗпП України, яка може, на його думку, бути застосована субсидіарно до даних правовідносин, остаточний розрахунок з позивачем має бути проведено саме під час його звільнення, оскільки саме звільнення позивача з військової служби припиняє трудові правовідносини. Отже, скаржник вважає, що при звільненні з військової служби позивача мають бути виплачені всі складові його грошового забезпечення, та здійснено повний остаточний розрахунок за всіма іншими належними йому виплатами.

Позиція інших учасників справи

Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Рух касаційної скарги

06.10.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Рибачука А. І., суддів Бевзенка В. М., Стеценка С. Г. для розгляду судової справи № 420/5664/21.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.10.2021 № 1932/0/78-21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 420/5664/21 у зв`язку з постановленням Верховним Судом 11.10.2021 ухвали № К/9901/36447/21 про відведення судді-доповідача Рибачука А. І. та суддів Бевзенка В. М., Стеценка С. Г. від розгляду матеріалів касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 у справі № 420/5664/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Єресько Л. О., Жука А. В. для розгляду судової справи № 420/5664/21.

Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 05.04.2023 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Статтею 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що: індексація грошових індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, що діяла до 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

За змістом статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, який застосовувався до 01.01.2016, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За змістом пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції від 13.02.2014) передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

За змістом пункту 6 Порядку № 1078 (у редакції від 13.02.2014) виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема: підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку № 1078 (у редакції від 13.02.2014) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Виникнення спірних правовідносин зумовлене нездійсненням відповідачем нарахування й виплати позивачу індексації грошового забезпечення у відповідний період.

Як вбачається з вимог касаційної скарги, скаржник не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 22.12.2009 по 16.12.2014 та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 22.12.2009 по 16.12.2014.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 указав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Колегія суддів наголошує, що аналіз норм Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Водночас виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20, де Верховний Суд указав, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.

Досліджуючи послужний список позивача, суд першої інстанції встановив, що з 21.03.2009 по 21.12.2009 позивач проходив військову службу в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_2. З 21.12.2009 по 27.07.2011 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , з 27.07.2011 по 17.12.2014 - у Військовій частині НОМЕР_3 , з 17.12.2014 по 18.04.2019 на різних посадах у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, відповідачем доведено, що позивач не проходив військову службу у період з 22.12.2009 по 16.12.2014 в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_2, правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_1.

З урахуванням того, що у період з 22.12.2009 по 16.12.2014 позивач не проходив військову службу в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_2, правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_1, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками суду попередніх інстанцій, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність у ненарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення у період з 22.12.2009 по 16.12.2014 та зобов`язання нарахувати та виплатити є безпідставними та не належать до задоволення.

Посилання скаржника на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 242 Положення № 1153/2008 та норм статті 116 КЗпП України до правовідносин зі здійснення повного розрахунку при звільненні військовослужбовця, Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішень зазначені норми права не застосовувалися, а тому відсутні підстави для надання висновку щодо їх застосування у спірних правовідносинах.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу відповідно до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко Л.О. Єресько А.В. Жук