Справа № 380/17335/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/17335/22 пров. № А/857/661/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Кушнір С.Т.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Подоляка Богдана Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору (суддя суду І інстанції: Морська Г.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.12.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

24.11.2022р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) представник адвокат Подоляк Б.Р., діючий на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову заступника начальника Дрогобицького міськрайонного відділу /МРВ/ державної виконавчої служби /ДВС/ Західного територіального управління /ЗТУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ від 04.02.2021р. про відкриття виконавчого провадження № 64361362 щодо виконання постанови головного державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції /ГТУЮ/ у Львівській обл. № 50168393 від 30.10.2017р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. виконавчого збору в сумі 105119 грн. 83 коп. (а.с.1-3).

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на день прийняття спірної постанови сплив строк, протягом якого вищевказаний документ міг бути пред`явлений до виконання.

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до окремої категорії термінових адміністративних справ, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.20 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову Дрогобицького МРВ ДВС ЗТУ МЮ (м.Львів) від 04.02.2021р. про відкриття виконавчого провадження № 64361362; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1051 грн. 20 коп. (а.с.46-49).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Дрогобицький відділ державної виконавчої служби /ВДВС/ у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління /ЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/, який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.52-53).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору набуває статусу виконавчого документа та може бути винесена лише за відповідними визначеними законом наслідками саме закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу та відсутності обставин стягнення виконавчого збору.

У розглядуваній справі постанови від 30.10.2017р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, не була скасована в установленому порядку та підлягає до виконання.

Строк пред`явлення вказаної постанови був перерваний, постанова від 04.02.2021р. про відкриття виконавчого провадження ВП 64361362 винесена не пізніше наступного робочого дня з часу її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив (пояснення, заперечення) на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду справи, у Дрогобицькому МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. (після реорганізації - Дрогобицький МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) перебувало на виконанні виконавче провадження АСВП № 50168393 з виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської обл. 15.01.2016р., про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 на загальну суму 1051198 грн. 29 коп.

11.02.2016р. стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» вперше пред`явлено виконавчий документ до примусового виконання.

12.02.2016р. державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50168393, якою надано боржнику строк для добровільного виконання до 19.02.2016р. та попереджено про примусове виконання зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій при невиконанні рішення в наданий строк (а.с.38-39).

30.10.2017р. в межах виконавчого провадження АСВП № 50168393 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119 грн. 83 коп. (а.с.6).

03.02.2021р. до ВДВС поступила заява стягувача АТ «УкрСиббанк» про повернення без виконання виконавчого листа.

Постановою державного виконавця від 03.02.2021р. за виконавчим провадженням № 50168393 повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с.36-37).

04.02.2021р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64361362 щодо виконання виконавчого документа № 50168393 від 30.10.2017р. (а.с.8 і на звороті).

Також постановою державного виконавця від 31.12.2021р. на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» постанова № 50168393 від 30.10.2017р. щодо стягнення виконавчого збору повернута стягувачу (а.с.7).

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності стягнення з боржника суми виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з вказаного боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, що фактично призводить до створення умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 50168393 від 13.02.2021р., у межах якого вона виконувалася (була пред`явлена до виконання).

Відтак, строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП 50168393 від 30.10.2017р. не закінчився через його переривання.

Водночас, постанова ВП № 50168393 від 03.02.2021р. про повернення виконавчого документу стягувачу не містить інформації про суми, що були фактично стягнуті із солідарних боржників під час виконання рішення суду або відсоток виконаного рішення.

Також Верховний Суд неодноразово наголошував, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувача за його заявою створено умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Звідси, повернення стягувачу виконавчого листа із зазначенням можливості його повторного подання на виконання без вказівки на відсоток виконання, із одночасним зверненням до стягнення постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору призведе до подвійного його стягнення.

Також спірна постанова передбачає стягнення із позивача усієї суми виконавчого збору, незважаючи на те, що основний борг стягувався солідарно із двох боржників.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Підстава позову це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Предмет позову складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Подоляка Б.Р. оскаржує постанову заступника начальника Дрогобицького МРВ ДВС ЗТУ МЮ від 04.02.2021р. про відкриття виконавчого провадження № 64361362 щодо виконання постанови головного державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. № 50168393 від 30.10.2017р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. виконавчого збору в сумі 105119 грн. 83 коп.

В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що на день прийняття спірної постанови сплив строк, протягом якого вищевказаний документ міг бути пред`явлений до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто, суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Приписами ч.2 ст.73 КАС України встановлено, що предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14.01.2021р. (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Разом з тим, позивач не пов`язував заявлені вимоги з іншими обставинами, які покладені судом в основу задоволення заявленого позову; з приводу цих обставин сторони не надавали будь-яких пояснень.

Таким чином, приймаючи рішення, суд фактично змінив підстави заявленого позову, чим порушив вимоги процесуального закону, який надає таке право лише позивачу.

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 ст.5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 4 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За правилами ч.6 ст.27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно зі ст.40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерством юстиції України 02.04.2012р. прийнято наказ № 512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З огляду на наведені норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5, колегія суддів підкреслює, що згідно з ч.4 ст.27 Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2019р. у справі 821/1109/17.

Окрім того, зазначене узгоджується з п.п.20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, з наведеного вбачається що після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутої та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до ст.27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.06.2021р. у справі № 460/2478/19.

Як встановлено під час судового розгляду, 30.10.2017р. в межах виконавчого провадження АСВП № 50168393 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119 грн. 83 коп., яка є чинною і її правомірність не є предметом розгляду в межах цієї справи.

Постанова про повернення виконавчого документу від 03.02.2021р. за виконавчим провадженням № 50168393 була прийнята державним виконавцем на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII і також учасниками виконавчого провадження не оспорюється.

Наступного дня, 04.02.2021р. державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64361362 з виконання постанови ВП № 50168393 від 30.10.2017р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

На підставі наведених правових норм та встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам ст.27 Закону № 1404-VIII та винесена із дотриманням передбаченого для цього строку.

Щодо відсутності у постанові ВП № 50168393 від 03.02.2021р. про повернення виконавчого документу стягувачу інформації про суми, що були фактично стягнуті із солідарних боржників під час виконання рішення суду або відсоток виконаного рішення, колегія суддів підкреслює, що згідно змісту цієї постанови в процедурі примусового виконання стягнення з ОСОБА_1 в рахунок погашення по виконавчому документу та виконавчому збору не проводилися (а.с.35-36).

Стосовно стягнення із позивача усієї суми виконавчого збору, незважаючи на те, що основний борг стягувався солідарно із двох боржників, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

У свою чергу, згідно з ст.544 Цивільного кодексу боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Отже, висновки суду про протиправність стягнення суми виконавчого збору з боржника за умов солідарної відповідальності не ґрунтуються на вимогах закону.

Покликання позивача на пропуск відповідачем строку пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання колегія суддів відхиляє, оскільки якщо стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) достатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, але недостатньо для сплати виконавчого збору, його стягнення продовжується на загальних підставах, а вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору необхідно перевіряти, зокрема, чи не пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст.12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За правилами Закону №1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і виконувалася за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, а тому постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 50168393 від 30.10.2017р. є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.

Отже, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 50168393 від 13.02.2021р., у межах якого вона виконувалася (була пред`явлена до виконання).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2020р. в справі № 826/7708/17.

Відтак, строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП 50168393 від 30.10.2017р. не закінчився через його переривання.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним, через що останній не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат апеляційного розгляду (в задоволенні позовних вимог відмовлено), понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Дрогобицький ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022р. в адміністративній справі № 380/17335/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову представника адвоката Подоляка Богдана Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 ; сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 07.04.2023р.