Справа № 420/6849/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6849/23
УХВАЛА

06 квітня 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Гудзікевич Я.А.,

за участю представника позивача Брагорчук О.Р.,

розглянувши заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 03 квітня 2023 року надійшла позовна заява Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункти 3 та 4 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023, яким задоволено скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК».

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023, головуючим суддею у справі визначено суддю Скупінську О.В.

Питання щодо прийняття справи до розгляду та відкриття провадження у справі станом на 05.04.2023 суддею не вирішено.

04 квітня 2023 року до суду (вх.№10475/23) від представника приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

У поданому клопотанні заявник вказує на очевидність ознак протиправності наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 у спірній частині, а саме зазначає, що наказ прийнятий у порушення принципів обґрунтованості та пропорційності та не містить підставу, що визначена статтею 12 Закону України «Про нотаріат» з якої може бути прийнято рішення про анулювання ліцензії на право на заняття нотаріальною діяльністю.

Заявник вказує, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, крім того, захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На обґрунтування зазначеного, із посиланням на приписи ч.4 ст.3 та ст.32 Закону України «Про нотаріат», вказує, що нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім виконання функції медіатора, викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів у той же час, приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Тобто, як вказує заявник, його фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності при наявності зобов`язань у вигляді сплати податків.

Зазначає, що відповідно до ст.46-1 Закону України «Про нотаріат», використання відомостей єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них є обов`язковим.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову щодо направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, заявник вказує, що у випадку прийняття Комісією рішення про анулювання свідоцтва, позивач буде змушений вживати додаткових заходів для захисту свого права.

З огляду на те, що позивачу фактично заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, просить суд визначити спосіб виконання ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023, а також шляхом зобов`язання ДП «Національні інформаційні системи» поновити приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заборони Департаменту Нотаріату Міністерства юстиції України готувати Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України готувати подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1; заборони Міністерству юстиції України в особі Департаменту Нотаріату вносити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ; заборони Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання та прийняття рішення щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

В той же час, як вбачається з обґрунтування позовних вимог у позовній заяві, позивач фактично оскаржує пункти 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023.

05.04.2023 суд, керуючись ч.2 ст.154 КАС України, викликав представника позивача на 06.04.2023 для надання пояснень.

05.04.2023 (вх.№10617/23) від представника приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 надійшов уточнений адміністративний позов, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункти 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023, яким задоволено скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК».

Так, відповідно до пунктів 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 наказано:

« 4. Анулювати доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

5.Направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

Вирішуючи порушене питання, суд виходить з такого.

16.03.2023 Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, розглянувши скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 17.02.2023 №2729, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 17.02.2023 за №СК-502-23, 20.02.2023 за №СК-512-23, склала висновок у якому рекомендувала: « 1. Скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 17.02.2023 №2729 задовольнити. 2. Скасувати рішення від 16.02.2023 №№ 66442846, 66443432, 66444027, 66444245, 66444501, 66444770, 66444915, 66445003, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1. 3. Скасувати рішення від 01.03.2023 №№ 66613006, 66613632, 66613189, 66607142, 66613350, 66607445, 66613485, 66607679, 66608246, 66608460, 66608763, 66609055, 66615172, 66615228, 66615261, 66615298, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2. 4. Анулювати доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 5. Направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

На підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.03.2023, Міністерство юстиції України прийняло наказ №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги», яким наказано:

« 1. Скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» від 17.02.2023 №2729 задовольнити.

2. Скасувати рішення від 16.02.2023 №№ 66442846, 66443432, 66444027, 66444245, 66444501, 66444770, 66444915, 66445003, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

3. Скасувати рішення від 01.03.2023 №№ 66613006, 66613632, 66613189, 66607142, 66613350, 66607445, 66613485, 66607679, 66608246, 66608460, 66608763, 66609055, 66615172, 66615228, 66615261, 66615298, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

4. Анулювати доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

5. Направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

6. Виконання пунктів 2, 3 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

7. Виконання пункту 4 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

8. Виконання пункту 5 наказу покласти на Департамент нотаріату».

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

При цьому для прийняття рішення про забезпечення позову достатньо лише обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

За своєю правовою природою забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту. Водночас, невжиття заходів, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Згідно з пунктами 4 та 7 наказу Міністерства юстиції України від 31.03.2023 №1189/5 «Про задоволення скарги» анульовано доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виконання пункту 4 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Позивач вважає протиправним пункти 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України від 31.03.2023 №1189/5 «Про задоволення скарги» в частині анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із тим, що анулювання доступу до реєстру порушує його право на працю та одержання за неї гідної винагороди.

Наведене свідчить, що анулювання доступу до реєстру позивачу призвело до втрати частини доходу від професійної діяльності. При цьому, у заявника є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне припинення його професійної діяльності на підставі оскаржуваного наказу. Крім того, позивач змушений буде звертатись до суду про стягнення відповідних збитків у разі ймовірного задоволення його позову про скасування спірного наказу.

Суд також вважає, що для відновлення ділової та професійної репутації після анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно необхідно буде докласти значних зусиль.

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу суттєво змінює його умови життєдіяльності, обмежує її у можливостях використання засобів фізичної безпеки під час військових дій (купити пальне, переїхати в інший місце проживання тощо), а розгляд справи вплине на охоронювані законом інтереси позивача у разі встановлення судами підстав для задоволення позову.

При цьому, суд враховує, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина четверта статті 150 КАС України).

З урахуванням наведеного суд приймає до уваги наведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення позову та зазначає, що існує реальна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам не тільки позивача у справі, а й іншого невизначеного кола осіб, які внаслідок анулювання доступу нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будуть позбавлені права на своєчасність розгляду їх заяв. Відсутність терміну дії обмежень відносно професійної діяльності позивача позбавить позивача ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду. А головне, фактичне позбавлення права позивача на працю є несумісним в умовах воєнного стану та зачіпає не тільки невід`ємне право позивача на життя, а й інтереси значного кола осіб, які також фінансово утримуються позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.

Необхідність забезпечення позову у справах даної категорії узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 травня 2018 року в справі №826/15847/17.

Відповідно до положень частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час твердження заявника про очевидність неправомірності рішення відповідача до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, а відтак фактично направлені на процесуальне вирішення спору по суті без розгляду справи і суперечить меті застосування приписів ст. 150 КАС України, а відтак суд їх відхиляє.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зокрема зупиненням дії індивідуального акта.

Суд вважає, що з метою ефективного захисту і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду, необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 4 наказу Міністерства юстиції України від 31.03.2023 №1189/5 «Про задоволення скарги» в частині анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

При цьому, суд враховує баланс інтересів сторін у справі та критерій «необхідності в демократичному суспільстві», з того, що оскаржуваний наказ впливає на конституційні та конвенційні гарантії позивача на працю.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008] Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, можливі наслідки невжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню у цій частині.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Визначаючи порядок виконання ухвали у цій частині, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2.2. Статуту Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (розміщений у вільному доступі за посиланням: https://nais.gov.ua/about), основними завданнями підприємства є технічне і технологічне забезпечення, супроводження збереження та захист даних; здійснення технічних та технологічних заходів з надання, блокування та анулювання доступу до Системи.

З огляду на зазначене, зупиняючи дію пункту 4 наказу Міністерства юстиції України № 1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги», суд вважає за необхідне зазначити порядок виконання ухвали шляхом зобов`язання Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, оскільки саме це підприємство, як технічний адміністратор Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснює блокування доступу до Реєстру та відновлює доступ до нього.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії пункту 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023, а також шляхом зобов`язання заборони Департаменту Нотаріату Міністерства юстиції України готувати Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України готувати подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1; заборони Міністерству юстиції України в особі Департаменту Нотаріату вносити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ; заборони Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання та прийняття рішення щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про нотаріат» розроблений Порядок внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1904/5 (далі - Порядок №1904/5).

Відповідно до абз.1,6 ч.2 Порядку №1904/5, подання Мін`юсту, територіальних органів Міністерства юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (далі - Подання) вноситься до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі - Комісія) не пізніше сорока п`яти днів з дня встановлення підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, якщо інший строк не передбачено законом. Оскарження Подання в судовому порядку не перешкоджає його розгляду Комісією.

За результатами розгляду Подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень: про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (п.12 Порядку №1904/5).

На підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України (п.14 Порядку №1904/5).

Копія наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю направляється особі, щодо якої видано цей наказ, територіальному органу Міністерства юстиції, Нотаріальній палаті України, які внесли Подання.

У разі якщо Подання було внесено визначеним департаментом Мін`юсту або Нотаріальною палатою України, копія наказу Мін`юсту про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю також надсилається територіальному органу Міністерства юстиції для вжиття заходів, передбачених Законом (п.15 Порядку №1904/5).

Копії рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та відповідного наказу Міністерства юстиції України оприлюднюються на офіційному вебсайті Мін`юсту не пізніше двох робочих днів з дати підписання наказу з урахуванням вимог законодавства про доступ до публічної інформації, захист персональних даних та збереження нотаріальної таємниці (п.16 Порядку №1904/5).

Анульоване свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю підлягає поверненню до Міністерства юстиції України (п.17 Порядку №1904/5).

Рішення Комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку (п.18 Порядку №1904/5).

З наведеного вбачається, що дійсно у випадку прийняття рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю на підставі подання Департаменту нотаріату, рішення про направлення якого оскаржує позивач, для відновлення попереднього стану приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 необхідно бути докласти значних зусиль.

Отже, суд приходить до висновку, що обрані позивачем заходи забезпечення позову шляхом зупинення пункту 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 яким вирішено направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 є співмірними із заявленими вимогами, не спричиняють негативних наслідків для інших осіб, не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

При цьому, саме рішення Комісії за результатами розгляду Подання впливає на права та інтереси позивача.

З врахуванням наведеного, обставин справи, змісту заяви позивача, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову у цій частині шляхом заборони вчиняти дії Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату щодо розгляду подання та приймати рішення за результатами цього розгляду.

Внесення ж до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 корелюється зі змістом пункту 5 оскаржуваного рішення та випливає з його суті, при цьому, відповідно до п.8 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023, наказано виконання пункту 5 наказу покласти на Департамент нотаріату, а відтак суд вважає за необхідне визначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову у цій частині й шляхом заборони вчиняти такі дії Департаменту нотаріату.

В той же час із клопотання заявника про вжиття заходів забезпечення позову не вбачається, а судом не встановлено, що готування Департаментом Нотаріату Міністерства юстиції України до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, а також не вбачається зазначеними діями порушення прав та інтересів позивача для відновлення яких потрібно докласти значних зусиль.

Отже, у зазначеній частині заяви суд вважає за необхідне відмовити.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд враховує, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях напрацював критерії, за якими втручання в особисте життя є порушенням прав людини у розумінні статті 8 Конвенції. Так, у пункті 266 рішення ЄСПЛ від 17 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України» (заява № 58812/15 та 4 інші заяви) зазначено, що втручання відповідає статті 8 Конвенції лише, якщо воно здійснювалося «згідно із законом» і було «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення однієї або більше цілей, зазначених у пункті 2 цієї статті Конвенції.

Професія є складовою права на приватне життя, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ. Зокрема, у пункті 165 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) ЄСПЛ зазначив, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 07 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (С. v. Belgium), пункт 25, Reports1996-III). Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом» (див. рішення від 29 квітня 2002 року у справі «Прітті проти Сполученого Королівства» (Pretty v. The UnitedKingdom), заява № 2346/02, пункт 61, ECHR 2002-III).

Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Урешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), пункт 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania) (), заяви № 55480/00, 59330/00, пункт 47, ECHR 2004-VIII та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пункти 22-25, від 28 травня 2009 року). Схожим чином, звільнення з посади було визнане втручанням у право на повагу до приватного життя (див. рішення від 19 жовтня 2010 року у справі «Озпінар проти Туреччини» (Ozp?nar v. Turkey) (), заява № 20999/04, пункти 43-48). Насамкінець, стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, пункт 35, від 15 листопада 2007 року та «А. проти Норвегії» (А. v. Norway), заява № 28070/06, пункти 63, 64, від 09 квітня 2009 року).

Тому обмеження, що накладаються на право особи на професійну діяльність, можуть розглядатися як втручання у приватне життя, якщо такі обмеження не здійснювалися «згідно із законом» та не були «необхідними у демократичному суспільстві» в розумінні статті 8 Конвенції.

Суд наголошує, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджувалась, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, а ухвала про забезпечення позову у цьому випадку не вирішує питання про правомірність наказу, про намір оскаржити який заявляє заявник, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для заявника до перевірки його правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, можливі наслідки невжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити частково.

Зупинити дію пункту 4 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги» - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зупинити дію пункту 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги» - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонити Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України направляти до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонити Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України вчиняти дії щодо розгляду подання на підставі пункту 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги» та приймати рішення за результатами цього розгляду - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 07 квітня 2026 року.

Стягувач: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Боржник: Міністерство юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13, ); Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 4, ); Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13); Департамент нотаріату Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА