Справа № 460/45573/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2023 року м. РівнеСправа №460/45573/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 24.03.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у періоди з 17.07.1986 по 05.01.1994 позивач постійно проживала в населених пунктах, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія), що підтверджується довідками органу місцевого самоврядування. 24.03.2022 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідачем-1 прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу такої пенсії, у якому зазначено, що позивач набуде право на призначення означеної пенсії з 13.02.2025. Позивач вважає, що вказане рішення не містить жодних обґрунтувань щодо відмови в призначенні пенсії. Вважає, що вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. За наведених обставин, відповідач-1 протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 15.11.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 08.12.2022 продовжено позивачу процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою від 15.11.2022.

Ухвалою від 07.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Вік позивача на час звернення до органу Пенсійного фонду 24.03.2022 із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі вищевказаної норми складає 55 років. Страховий стаж позивача становить 36 років 3 місяці 1 день. Строк проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки шість місяців (тобто зменшення пенсійного віку на 3 роки). Враховуючи викладе, право на призначення пенсії за віком позивач набуде в 57 років. При цьому, відповідачем-1 не було враховано до періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення період з 17.07.1986 по 23.10.1989, оскільки відповідно до наданих документів позивач у цей період навчалася у Львівському сільськогосподарському інституті на денній формі навчання, тобто фактично в цей період позивач проживала у м. Львів, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому проживання в такій місцевості не дає право на пільги, передбачені ст. 55 вищевказаного Закону. За наведеного, вважає, що відповідач-1 при прийнятті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач-2 подав відзив, у якому повністю підтримав позицію відповідача-1 та заперечив проти позовних вимог. Крім того, покликаючись до рішення суду у справі №460/8435/20, зазначив, що в судовому порядку встановлено обставини відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Вважає, що позивач набуде право на призначення пенсії за віком в 57 років. Відтак, у відповідача-2 відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Тюшка Міжгірського району Закарпатської області.

Згідно з довідкою №747, виданою Великоосницькою сільською радою Маневицького району Волинської області 05.07.2020, позивач була зареєстрована і постійно проживала в с.Мала Осниця Маневицького району Волинської області у періоди з 17.07.1986 по 23.10.1989. Підстава: запис в погосподарській книзі за 1986-1990 роки, №4, о.р. №260.

За змістом довідки №1077, виданої Троянівською сільською радою Маневицького району Волинської області 04.08.2020, позивач була зареєстрована і постійно проживала в с.Троянівка Маневицького району Волинської області у періоди з 24.10.1989 по 05.01.1994. Підстава: погосподарська книга №16 за 1986-1990 роки, о.р. № НОМЕР_1 ; погосподарська книга №1 за 1991-1995 роки, о.р. №3.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 24.02.1993 Волинською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

24.03.2022 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

07.04.2022 ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №5805/03-16 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно з яким вік позивача на час звернення до органу Пенсійного фонду 24.03.2022 із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі вищевказаної норми складає 55 років. Страховий стаж позивача становить 36 років 3 місяці 1 день. Строк проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 6 місяців 4 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 2 роки, тобто з 13.02.2025. При цьому, не було враховано до періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення період з 17.07.1986 по 23.10.1989, оскільки відповідно до наданих документів позивач у цей період навчалася у Львівському сільськогосподарському інституті на денній формі навчання, тобто фактично в цей період позивач проживала у м. Львів, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому проживання в такій місцевості не дає права на пільги, передбачені ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с.Мала Осниця та с.Троянівка Маневицького району Волинської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії, суд враховує, що згідно з п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч.1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , видане 24.02.1993 Волинською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у неї статусу громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року вона протягом трьох років проживала на радіоактивно забрудненій території, яка належать до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, факт проживання підтверджується відповідними документами. Таким чином, вважає, що в неї є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення), громадянам, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А - учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 - 1990 роках і серія - громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає на територіях безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

За змістом абз. 3 п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (яка була чинною до липня 2018 року), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Аналогічного змісту містять положення абз. 5 п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), яка чинна на сьогодні.

Відповідно до п. 2 Порядку №551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи, держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Крім того, довідкою №747, виданою Великоосницькою сільською радою Маневицького району Волинської області 05.07.2020, стверджено, що у період з 17.07.1986 по 23.10.1989 позивач постійно проживала в с. Мала Осниця Маневицького району Волинської області; крім цього, в період з 24.10.1989 по 05.01.1994 позивач постійно проживала в с. Троянівка Маневицького району Волинської області, що підтверджується довідкою №1077, виданою Троянівською сільською радою Маневицького району Волинської області 04.08.2020. Такі населені пункти відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, матеріалами справи стверджено, що позивач проживала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993, що становить 6 років 5 місяці 14 днів та дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 3 роки за 6 повних років проживання в такій зоні.

Водночас, проживання позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання в цей період) дає їй право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком.

Щодо доводів відповідача-1 про те, що відповідно до наданих документів позивач у спірний період навчалася у Львівському сільськогосподарському інституті на денній формі навчання, тобто фактично позивач проживала у м. Львів, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

За змістом довідок від 05.07.2020 №747 та від 04.08.2020 №1077, виданих органом місцевого самоврядування та долучених позивачем як до заяви при зверненні до органу Пенсійного фонду, так і до позовної заяви в цій судовій справі, засвідчено факт її проживання на території зони гарантованого добровільного відселення у період з 17.07.1986 по 05.01.1994.

В матеріалах справи відсутні докази визнання таких довідок органів місцевого самоврядування недійсними. Отже у суду відсутні сумніви щодо достовірності інформації, викладеної в таких довідках.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази проживання позивача на території м. Львова в означений період, а тому покликання відповідачів на те, що в цей період позивач проживала у м. Львів, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, є лише його припущенням, яке не може бути предметом доказування в адміністративному судочинстві.

Такого ж висновку дійшов Рівненський окружний адміністративний суд у рішенні від 12.02.2021, яке набрало законної сили 06.07.2021, у справі №460/8435/20 за позовом того ж позивача до органу Пенсійного фонду України, зазначивши, що: «…враховуючи наявність чинних довідок про періоди (роботи) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення позивача, які видані на підставі погосподарських книг та особових рахунків, то лише наявність доказів навчання з 1984 року по 19.06.1989 ОСОБА_1 в Львівському сільськогосподарському інституті, не може спростовувати факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення».

Водночас суд вважає, що вищевказане судове рішення не має преюдиційного значення для правильного вирішення справи, що розглядається, оскільки стосується спору щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за період, який є відмінним від спірного періоду в цій справі.

Тому суд не бере до уваги покликання відповідача-2 на рішення суду у справі №460/8435/20, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог при розгляді судової справи №460/45573/22, та зазначає, що підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII з 01.09.2020 у справі №460/8435/20 є передчасне звернення за призначенням такої пенсії у віці 53 роки.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також довідок органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт проживання позивача у період з 17.07.1986 по 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина; 3 роки додатково за повних 6 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років позивач набула в 54 роки та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 54-го віку) 22 роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (24.03.2022) вона досягла віку 55 років 1 місяць 12 днів та має страховий стаж 36 років 3 місяці 1 день. Отже в досліджуваній ситуації виконано умови для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач-1 протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 24.03.2022.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту та відновленню шляхом зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягла пенсійного віку з урахуванням його зменшення відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ 13.02.2021, а звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відбулося 24.03.2022, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 24.03.2022.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі всупереч вимогам КАС України не довели правомірності оспорюваного рішення, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2022 №5805/03-16 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 24.03.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496,20 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О.Борисенка, 7, м. Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107. ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385)

Повний текст рішення складений 06 квітня 2023 року.

Суддя Н.О. Дорошенко