Справа № 465/4057/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 465/4057/22 пров. № А/857/3776/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України на рішення Франківського районного суду міста Львова від 30 січня 2023 року у справі № 465/4057/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, (головуючий суддя Мартьянова С.М., м. Львів),

В С Т А Н О В И В:

02.08.2022 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5577136 від 0707.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскарженою постановою його притягнуто до адміністративною відповідальністю за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова позов задоволено:

- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5577136 від 07.07.2022 року;

- провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи оскаржене судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень з огляду на відсутність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги відповідач наполягає на своїй позиції про те, що позивач не мав права керувати транспортним засобом з огляду на те, що не має посвідчення водія відповідної категорії.

Представники учасників справи на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфу 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд проходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як видно зі змісту постанови ЕАР №5577136 від 07.07.2022 громадянин ОСОБА_1 , 07.07.2022 року о 22 год. 50 хв., рухаючись по вул. Печерській,2 керував транспортним засобом Mitsubishi L200, номерний знак НОМЕР_1 з причепом А8-5021 номерний знак НОМЕР_2 без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а. Правил дорожнього руху (далі - ПДР). За скоєне позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладання на нього штрафу в розмірі 3400,00 грн.

З прийнятою постановою позивач не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.

Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП, зокрема, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач має водійське посвідчення категорії В, що підтверджується наявною інформацією з Єдиного державного реєстру МВС.

Відповідно до п. 2.13 ПДР, транспортні засоби належать до таких категорій:

«В1» - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;.

«В» - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

«С1» - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

«С» - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

Відповідно до Інформації про ТЗ, яка надана Головним сервісним центром МВС, а саме причепу W004ATF, марка та модель «Прагматик А8-5021», повна маса 3000, маса без навантаження 690.

Відповідно до п.5 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340 зі змінами, водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

В позовній заяві позивач вказує, що водіям транспортних засобів категорії В, С1,С, D1, і D дозволяється керувати такими транспортними засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена маса якого перевищує 750 кг, і загальна дозволена маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кг.

Окрім того, в листі від 22.06.2022 року командира військової частини зазначається, що легковий автомобіль Mitsubishi L200 2.5 TD GL 4WD PICK-UP, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 з причепом А8-5021 номерний знак НОМЕР_2 придбаний Львівською молодіжною крайовою Скаутською організацією «Білі Горвати» та направляється для потреб військової частини міста Чернівці.

Даним листом підтверджує, що вказаний автомобіль буде прийнятий та поставлений на балансі військової частини.

Згідно акту прийму - передачі, автомобіль Mitsubishi L200 2.5 TD GL 4WD PICK-UP, VIN НОМЕР_3 було передано у якості гуманітарної допомоги, зібраної організацією ГО «Білі Горвати» ЛМКСО на відповідальне зберігання та використання по призначенню. Даний акт затверджено гербовою печаткою військової частини.

Позивач не заперечує факт наявності вказаних у оскаржуваній ним постанові про притягнення до адміністративної відповідальності обставин (відсутність водійського посвідчення відповідної категорії), однак зазначає про відсутність його вини, оскільки порушення Правил дорожнього руху України допустив у стані крайньої необхідності, що згідно з нормами КУпАП виключає можливість притягнення до відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

При вчиненні адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності особа звільняється від відповідальності, а такі дії не розглядаються як правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (ВС/КАС № 686/5225/17 від 21.12.2018).

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 30 січня 2023 року у справі № 465/4057/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний