Справа № 600/556/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 квітня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/556/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григораша В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кучерявої А.В.;

представника прокуратури Кацап - Бацали Ю.М.;

представника відповідача Григоряка О.Є.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави до Мамаївської сільської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави (позивач), до Мамаївської сільської ради (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області () щодо вчинення дій, спрямованих на визнання Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття, яка знаходиться по вул. Гагаріна, 10 в смт. Лужани, Чернівецького району Чернівецької області безхазяйним майном;

зобов`язати Мамаївську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області () вчинити дії, спрямовані на визнання Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття, яка знаходиться по вул. Гагаріна, 10 в смт. Лужани, Чернівецького району Чернівецької області безхазяйним майном.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказував, що Мамаївською сільською радою допущено бездіяльність щодо невжиття дій, спрямованих на визнання пам`ятки архітектури Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття, яка знаходиться в с. Лужани Чернівецького району, Чернівецької області, що є пам`яткою архітектури національного значення, безхазяйним майном та набуття права власності на вказане безхазяйне майно.

Посилався на те, що бездіяльність Мамаївської сільської ради призводить до того, що протягом тривалого часу не здійснюються будь-які заходи щодо охорони пам`ятки архітектури, вказана пам`ятка архітектури зазначає руйнації, оскільки через відсутність власника майна неможливо проводити будь-які ремонтні, реставраційні чи інші роботи, пов`язані зі збереженням та схоронністю об`єкта культурної спадщини.

Не погоджуючись із позовною заявою відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що в паспорті об`єкта культурної спадщини, доданого до позовної заяви, Церква Вознесіння Господнього (Вознесенська церква) власником вказано державу в особі Управління містобудування та архітектури Чернівецької облдержадміністрації, користувач Українська православна церква Київського патріархату священник о. Роман Палійчук смт. Лужани.

Разом із цим, відповідач посилався на те, що в квітні 2006 року постановою Кабінету Міністрів України затверджено обсяги державного замовлення на закупівлю товарів, виконання робіт, надання послуг для державних потреб у 2006 році, в тому числі на проведення реставраційних робіт Вознесенської церкви в смт. Лужани в сумі 500 тис. грн, розпорядником яких було управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації, яке здійснювало замовлення проектно-кошторисної документації, виконавців реставраційних робіт та контролювало хід виконання реставраційних робіт.

Не погоджуючись із відзивом на позовну заяву, позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно листа Департаменту капітального будівництва, містобудування та архітектури Чернівецької військової адміністрації від 10.03.2023 №04-29/458 на балансі департаменту відсутні і не передавались будівлі чи споруди, які відносяться до пам`ятки архітектури національного значення Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття розташованих в смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області.

Окрім цього, позивач посилаючись на лист управління культури Чернівецької військової адміністрації за №01-31/491 від 29.12.2022 вказував, що наразі відсутні офіційні документи, які посвідчують право власності на зазначену пам`ятку архітектури національного значення.

Позивач наголошував на тому, що наразі ніким не оформлено право власності на Вознесенську церкву та дзвіницю, які розташовані в смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області.

Ухвалою суду від 17.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 14.03.2023 клопотання представника відповідача про призначення розгляду справи у загальному позовному провадженні - задоволено повністю. Перейдено до розгляду адміністративної справи №600/556/23-а за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави до Мамаївської сільської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 01 квітня 2023 року о 10:00 год.

Ухвалою суду 20.03.23 виправлено описку допущену в резолютивній частині ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі №600/556/23-а, а саме виправлено з помилкового зазначення дати розгляду даної справи, а саме вказаної дати - "01 квітня 2023 року" на правильну дату - "04 квітня 2023 року".

Судове засідання призначене на 04.04.2023, відкладено на 06.04.2023.

В судовому засіданні, призначеному на 06.04.2023 позивачем заявлено клопотання про закриття провадження у даній справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, посилаючись на прийняття 10.03.023 Мамаївською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області XVIII сесії VIII скликання рішення "Про оголошення та взяття на облік безхазяйного майна на території Мамаївської сільської ради" №15-18/23, відповідно до якого посадових осіб органу місцевого самоврядування уповноважили звернутися до суб`єкта державної реєстрації прав із заявою про взяття на облік безхазяйного майна, а також подати оголошення в засоби масової інформації та оприлюднити на офіційному сайті сільської ради дані про об`єкт, що взятий на облік, як безхазяйне майно. Крім того, позивач просив повернути з Державного бюджету України 50% сплаченого при зверненні до суду судового збору

Представник відповідача щодо вказаного клопотання не заперечував.

Заслухавши доводи учасників справи, розглянувши клопотання представника прокуратури про закриття провадження, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на території смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області знаходиться пам`ятка архітектури національного значення - Вознесенська церква та дзвіниця XV століття.

Згідно акту технічного стану пам`ятки культурної спадщини від 16.10.2013 технічний стан споруди Вознесенської церкви та дзвіниці, яка знаходиться у смт. Лужани, незадовольний.

Із листа Мамаївської сільської ради від 10.11.2022 №141 вбачається, що попередньо балансоутримувачем об`єкту культурної спадщини було управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації. Мамаївською сільською радою технічний паспорт не виготовлявся, право власності не оформлялося.

Згідно листа управління культури Чернівецької обласної військової адміністрації від 29.12.2022 №01-31/491 станом на сьогодні Вознесенська церква та дзвіниця XV століття розташовані в смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області об`єкт культурної спадщини не занесений до Державного реєстру нерухових пам`яток України.

Відповідно до листа регіонального відділення фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та тернопільській областях від 05.01.2023 №10-123-00035 відомості щодо Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття розташовані в смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області відсутні.

Згідно відомостей Кіцманського бюро технічної інвентаризації від 23.01.2023 №05 станом на 23.01.2023 відсутні відомості про проведення технічної інвентаризації та реєстрацію права власності на будівлю Вознесенської церкви в смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області.

Вказане на думку позивача свідчить про бездіяльність Мамаївської сільської ради щодо невжиття дій, спрямованих на визнання пам`ятки архітектури Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття, яка знаходиться в с. Лужани Чернівецького району, Чернівецької області, що є пам`яткою архітектури національного значення, безхазяйним майном та набуття права власності на вказане безхазяйне майно, що і стало підставою для звернення Керівника Чернівецької окружної прокуратури до суду із цим позовом.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи 10.03.023 Мамаївською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області XVIII сесії VIII скликання прийнято рішення "Про оголошення та взяття на облік безхазяйного майна на території Мамаївської сільської ради" №15-18/23, згідно якого сільською радою вирішено розпочати процедуру визнання об`єкту нерухомого майна Вознесенська церква та дзвіниця Вознесенської церкви, які знаходяться за адресою смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області безхазяйним майном та здійснення заходів щодо їх обліку у зв`язку із відсутністю власника. Уповноважено Мамаївського сільського голову звернутися до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав із заявою про взяття на облік безхазяйного майна - Вознесенська церква та дзвіниця Вознесенської церкви, які знаходяться за адресою смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області.

Факт вжиття Мамаївською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області заходів щодо початку процедури визнання об`єкту нерухомого майна Вознесенська церква та дзвіниця Вознесенської церкви, які знаходяться за адресою смт. Лужани Чернівецького району Чернівецької області безхазяйним майном та здійснення заходів щодо їх обліку у зв`язку із відсутністю власника не заперечувався представником позивача в судовому засіданні.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Оскільки оскаржувана позивачем бездіяльність Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області щодо вчинення дій, спрямованих на визнання Вознесенської церкви та дзвіниці XV століття, яка знаходиться по вул. Гагаріна, 10 в смт. Лужани, Чернівецького району Чернівецької області безхазяйним майном було самостійно виправлено відповідачем, шляхом прийняття рішення "Про оголошення та взяття на облік безхазяйного майна на території Мамаївської сільської ради" №15-18/23 від 10.03.2023, що підтверджується матеріалами справи, то у суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про вичерпаність спору між сторонами даної справи та, відповідно, про наявність правових підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Отже, подане представником Чернівецької окружної прокуратури клопотання про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Крім цього, за змістом ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зміст наведених положень КАС України щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зрештою, у контексті відшкодування судового збору у статтях 139-142 КАС України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Зокрема, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача (стаття 140 КАС України).

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 29.08.2022 в справі №826/16473/15 відступила від висновку, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №380/3138/20 щодо можливості покладення на відповідача обов`язку відшкодування понесених позивачем - суб`єктом владних повноважень судових витрат як міри відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку, та дійшла висновку про те, що передбачене статтею 140 КАС України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, незалежно від результату розгляду справи не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналіз змісту частин 1-3 статті 139 КАС України свідчить про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення вказує зміст частини 3 статті 139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Суд вважає, що такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`язаний із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 140 КАС України встановлює особливості розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову. Отже, ці особливості стосуються певної (однієї із багатьох, що згадані в статті 139 КАС України) ситуації - реалізації позивачем свого процесуального права на відмову від позову та прийняття судом відповідного рішення. Та обставина, що в цій статті не зазначено правового статусу позивача (суб`єкт владних повноважень чи особа), на думку суду, не змінює підходу, запровадженого в загальній нормі (стаття 139 КАС України) про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не підлягають розподілу за результатом розгляду справи, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, наведене вище дає підстави для висновку, що передбачене статтею 140 КАС України правило щодо присудження витрат стосується тих випадків, коли позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, тоді незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не підлягають розподілу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, суб`єкта владних повноважень, судового збору, сплаченого за подання цього позову.

Керуючись статтями 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника Чернівецької окружної прокуратури про закриття провадження у справі за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави до Мамаївської сільської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Провадження у справі за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави до Мамаївської сільської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - закрити.

3. У задоволенні клопотання представника Чернівецької окружної прокуратури про повернення з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору, - відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Ухвала в повному обсязі складена 07.04.2023.

Суддя В.О. Григораш