Справа № 593/1573/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 593/1573/22 пров. № А/857/2926/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2023 року у справі № 593/1573/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради в особі Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (головуючий суддя Данилів О.М., м. Бережани, Тернопільська область, проголошено о15:30),

В С Т А Н О В И В:

26.12.2022 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільської міської ради в особі Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення РАП №867555703 від 10.11.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскарженою постановою його притягнуто до адміністративною відповідальністю за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу. Зазначає, що в день вчинення порушення керування транспортним засобом передав громадянину ОСОБА_2 , який якраз і допустив таке правопорушення. Останній, до того ж, повідомив листом відповідача про вчинення ним правопорушення та просив не притягати до адміністративної відповідальності позивача. Всупереч наданій інформації відповідач все ж прийняв рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача з огляду на те, що хоча й ОСОБА_2 і звернувся до відповідача з листом про визнання факту вчинення правопорушення, однак, всупереч приписам Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), не надав відповідачу документа (квитанцію) про сплату відповідного штрафу, а тому відповідальність повинен нести власник транспортного засобу.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги позивач наполягає на своїй позиції про те, що відповідач необґрунтовано не врахував заяву особи, яка дійсно вчинила правопорушення , а відтак вважає, що його неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції розглядаючи справу не дослідив усі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема не встановив, хто дійсно керував транспортним засобом.

Учасники справи, їх представники на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфу 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд проходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як видно зі змісту постанови РАП №867555703 від 10.11. 2022 водієм транспортного засобу Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 , 08.11.2022 здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушено вимогу розділу 33 Правил дорожнього руху (далі ПДР).

На підставі ч.1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поряд з цим судом встановлено, що 09.11.2022 громадянин ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) подав заяву до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, в якій зазначив, що 08.11.2022 року використовував транспортний засіб Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 належний ОСОБА_1 і саме він здійснив зупинку у недозволеному місці. ОСОБА_2 просив Управління звільнити його від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП. На це звернення Управління надіслало відповідь (№28509-Ф/2022 від 21.11.2022), в якій зазначило про відсутність підстав для звільнення від притягнення до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи також наявна заява ОСОБА_1 адресована Управлінню муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, в якій той просить врахувати те, що 08.11.2022 року належним йому транспортним засобом Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 користувався ОСОБА_2 , та саме він здійснив зупинку у недозволеному місці. У відповідь на цю заяву Управління надіслало відповідь (№30240-Ф/2022 від 13.12.2022), в якому роз`яснило, що порядок звільнення відповідальної особи від адміністративної відповідальності. Зокрема зазначило, що згідно ст.279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили, якщо особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Зазначено було, що в Управління водій транспортного засобу Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 не звертався.

З прийнятою постановою позивач не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.

Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За змістом доводів позовної заяви суть спору зводиться до того - чи є позивач суб`єктом відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування описане в постанові РАП №867555703 від 10.11.2022.

За приписами ч.1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Належність транспортного засобу Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 позивачу ним не оспорюється. Доказів внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача відповідного транспортного засобу позивач не надав. Відтак, відповідальною особою в розумінні ст.14-2 КУпАП є саме ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 14-2 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Згідно норм ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Як зазначалось вище 09.11.2022 громадянин ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) подав заяву до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, в якій зазначив, що 08.11.2022 року використовував транспортний засіб Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 належний ОСОБА_1 і саме він здійснив зупинку у недозволеному місці. ОСОБА_2 просив Управління звільнити його від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП. Разом з тим, як видно зі змісту заяви, ОСОБА_2 не надав відповідачу документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Таким чином, відповідач, при прийнятті спірного рішення, цілком обґрунтовано не взяв до уваги заяву ОСОБА_2 та правомірно притягнув до відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2023 року у справі № 593/1573/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний