Справа № 161/9606/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/9606/22 пров. № А/857/18009/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Ковтуненко В.В., час проголошення рішення 10 год 07 хв у м. Луцьку, повний текст судового рішення складено 22 листопада 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП, відповідач), в якому просив скасувати постанову інспектора УПП Стельмащука І.В. серії ЕАР №5600834 від 12.07.2022, а провадження по адміністративній справі закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УПП подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стан крайньої необхідності, на який посилається позивач взагалі відсутній. Інспектором УПП при винесенні осполрюваної постанови було дотримано всіх вимог законодавства. Однак, подати докази на підтвердження зазначених обставин немає змоги, оскільки відеозапис з нагрудного відеореєстратора був видалений зі спливом терміну зберігання 30 днів. Звертає увагу на те, що факт керування транспортним засобом та факт позбавлення позивача права керування терміном на 1 рік ним не заперечується.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 КАС України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 12.07.2022 інспектором роти №2Б УПП у Волинській області Стельмащуком І.В. відносно позивача було винесено постанову серії ЕАР №5600834, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

За змістом оспорюваної постанови, ОСОБА_1 12.07.2022 о 10 год 28 хв в м. Луцьку, по вул. Прилуцькій, 1, керував транспортним засобом марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування постановою Луцького міськрайонного суду від 24.11.2021 терміном на 1 рік, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративногго суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не вчинено жодних належних дій, спрямованих на доказування правомірності оспорюваної постанови. Суд вказав, що інспектором УПП не здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення, а лише було складено оспорювану постанову, чим порушено процедуру розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення. Також у змісті постанови допущено істотні суперечності щодо місця керування позивачем транспортним засобом марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призводить до невірного визначення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оспорюваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення ПДР.

Судом встановлено, що 12.07.2022, приблизно о 12 год 28 хв транспортний засіб марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача був зупинений невстановленими особами на території блокпосту, що розташований на перехресті, де організовано кільцевий рух вулиць Дубнівська, Об`їзна, Східна в місті Луцьк, Волинської області.

Надалі, з метою перевірки вказаного транспортного засобу, особами, які несли службу на території блокпосту та якими був зупинений вищевказаний транспортний засіб, був здійснений виклик на лінію 102.

При цьому, позивачем не було допущено будь-яких порушень ПДР.

Більше того, інспектором УПП не здійснювалась зупинка вказаного транспортного засобу.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що в інспектора УПП, відповідно до положень п.п.2.4 (а) ПДР України були відсутні правові підстави вимагати у позивача документи, зазначені в пункті 2.1 цих правил.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 цього Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, а саме накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Підпунктом 2.1а ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підпунктом 2.1 б ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Тобто, для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, що позивач дійсно керував транспортним засобом, як зазначено в оспорюваній постанові час та місці, будучи позбавленим права керування транспортним засобом та не маючи при собі реєстраційного документу на цей транспортний засіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

У пункті 7 оспорюваної постанови до постанови додається зазначено відео 477921.

Проте, на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не надано жодного доказу. При цьому, скаржником зазначено, що подати докази на підтвердження зазначених обставин немає змоги, оскільки відеозапис з нагрудного відеореєстратора був видалений зі спливом терміну зберігання 30 днів.

Однак, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єкта приватного права, що знаходиться у нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

На переконання колегії суддів, вказане виключає можливість встановити наявність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 по справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Крім того, доводи відповідача про визнання своєї вини позивачем у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів, зокрема, відеофіксації саме події правопорушення, та не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15.05.2019 по справі № 537/2088/17.

В силу положень частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша та друга статті 76 КАС України передбачають, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, будь-які належні, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17.

В даному випадку, на виконання обов`язку доведення правомірності оскаржуваного рішення суб`єктом владних повноважень не надано до суду жодних доказів щодо правомірності, законності та підставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про : дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005, з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що точне місце зупинки транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 було перехрестя, де організовано кільцевий рух вулиць Дубнівська, Об`їзна, Східна в місті Луцьк, Волинської області навпроти будинку № 2 по вулиці Східній в місті Луцьк.

Разом з тим, інспектором УПП в оспорюваній постанові зазначено про керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом саме по вулиці Прилуцькій, 1 в місті Луцьк, що не відповідає дійсному місцю зупинки та призводить до невірного визначення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

На думку колегії суддів, вказане свідчить про те, що інспектором УПП не здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, а лише було складено оспорювану постанову, чим порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, визначальним, на думку колегії суддів, є те, що в оспорюваній постанові наявні істотні суперечності щодо місця керування позивачем транспортним засобом.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оспорюваній постанові обставин, враховуючи те, що будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, наявність істотних суперечностей щодо місця керування позивачем транспортним засобом та порушення процедури розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості даного позову.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року по справі №161/9606/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук

У зв`язку із перебуванням судді Носа С.П. на лікарняному з 10.03.2023 по 21.03.2023 та у відпустці з 22.03.2023 по 03.04.2023, судді Шевчук С.М. на лікарняному з 24.03.2023 по 05.04.2023 повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 06.04.2023.