Справа № 600/3219/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 600/3219/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вижницької районної військової адміністрації (Вижницької районної державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Вижницької районної військової адміністрації (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Вижницької районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) від 06.09.2022 № 28-ОС Про застосування дисциплінарного стягнення згідно із, яким їй оголошено догану за дії, що шкодять авторитету державної служби;

- стягнути з Вижницької районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) на її користь 100000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення до нього є незаконним, необґрунтованим, прийнятим не в межах, спосіб та порядку, що визначені чинним законодавством, тому наявні всі підстави для скасування. Окрім того, позивач вважає, що у його діях відсутні подія та склад дисциплінарного проступку - розпивання алкоголю на робочому місці.

Перед прийняттям оскаржуваного розпорядження відповідач не відбирав жодних пояснень у позивача. Матеріали дисциплінарної справи позивачу було надано у день винесення оскаржуваного розпорядження 06.09.2022, що є порушенням вимог ст. 75 Закону України Про державну службу та пункту 35 Порядку. Позивач вважає, що дисциплінарна комісія діяла неправомірно, порушуючи Закон України Про державну службу та Порядок здійснення дисциплінарного провадження.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вижницька районна військова адміністрація (районна державна адміністрація) подала до суду відзив на адміністративний позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що підставою для формування дисциплінарної справи стала заява голови районної військової адміністрації, в якій описано причину відкриття дисциплінарної справи, а саме придбання, розпивання алкогольних напоїв на робочому місці. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що в спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб встановлений законом.

З`ясувавши обставини на які посилаються учасники справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач є державним службовцем, якому присвоєно 4 ранг державного службовця, що підтверджуються записом у трудовій книжці від 06.11.2020 (а.с. 15-20).

Розпорядженням Вижницької районної військової адміністрації від 28.07.2022 № 125-ва Про дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарної справи, з урахуванням розпорядження № 128-ва від 15.08.2022, утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарної справи стосовно державного службовця категорії Б ОСОБА_1 та затверджено її склад (а.с. 86 87, 145 - 146).

На усне доручення начальника Вижницької районної військової адміністрації, 28.07.2022 позивачем надано письмові пояснення щодо обставин, які мали місце приблизно о 19:00 год 27.07.2022. Зокрема, позивач пояснила, що 27.07.2022 вона разом з начальником відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Вижницької районної військової адміністрації Бойко А.М. перебували в кабінеті заступника начальника Вижницької районної військової адміністрації Іліщука А.О. на його запрошення по робочих питаннях. Пізніше до кабінету ОСОБА_2 зайшов представник Усть - Путильської громади, з яким обговорювали питання волонтерства тощо коли зайшли до кабінету начальника РВА з ОСОБА_3 . Близько 19 год. до кабінету ОСОБА_4 зайшов начальник районної військової адміністрації, після чого вона вийшла з приміщення адміністрації. Що відбувалося далі їй не відомо. Окрім того, позивач пояснила, що алкогольні напої вона разом з ОСОБА_3 в кабінеті ОСОБА_2 не вживали (а.с. 167, 168).

Відповідно до п. 2 розпорядження районної військової адміністрації (районної державної адміністрацій) від 28.07.2022 р №20-OC та за вказівкою начальника районної військової адміністрації (районної державно адміністрації), 28.07.2022 позивач передав ключі від робочого кабінету № 28 керівника апарату начальнику відділу організаційної та інформаційної роботи, документообігу та звернень громадян апарату РВА С. Стрільчук, що підтверджується актом-прийому передачі від 28.07.2022 (а.с. 67).

29.07.2022 позивач звернувся до начальника районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) із заявою, в якій просив визначити робоче місця на час здійснення дисциплінарного провадження (а.с. 65).

На вказану заяву отримано відповідь від 29.07.2022 року № 01/40-453, якою начальник районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) Чорней М.В. повідомив про те, що робочим місцем позивача на час здійснення дисциплінарного провадження визначено кабінет № 33A (а.с. 68).

За результатами розгляду дисциплінарної справи, 25.08.2022 Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача винесено пропозицію (подання) на ім`я начальника районної військової адміністрації про застосування до позивача дисциплінарного стягнення догана (а.с. 58 - 59).

У пропозиції (поданні) вказано, що на виконання розпорядження районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) від 15.08.2022 № 128-ва Про внесення змін до розпорядження районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) від 28.07.2022 № 125-ва Про дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарної справи було розпочато дисциплінарне провадження стосовно державного службовця категорії Б ОСОБА_1 керівника апарату районної військової адміністрації (районної державної адміністрації). Підставою для формування дисциплінарної справи стала заява начальника районної військової адміністрації, ОСОБА_5 , в якій описано причину відкриття дисциплінарної справи, а саме придбання, розпивання алкогольних напоїв на робочому місці. Даний факт підтверджується відеофіксацією з камер спостереження, що додаються до матеріалів справи.

Також зазначено, що згідно характеристики державного службовця, складеної його безпосереднім керівником, зауважень до виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 , як керівника апарату районної військової адміністрації (районної державної адміністрації), не має. Раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувалась.

Встановивши наявність обставин, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження, врахувавши характер дисциплінарного проступку, ступінь вини державного службовця, обставин, за яких він був вчинений, обставини що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності ОСОБА_1 , наявність заохочень, стягнень та її ставлення до державної служби, Комісія дійшла висновку, що дії позивача містять ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону України Про державну службу, а саме дії, що шкодять авторитету державної служби. У зв`язку з вище наведеним, рекомендовано застосувати до державного службовця категорії Б ОСОБА_6 - керівника апарату районної військової адміністрації (районної державної адміністрації), дисциплінарне стягнення передбачене п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону України Про державну службу, а саме: винесення догани.

На підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи від 25.08.2022, керуючись п. 8 ч. 6 ст. 15 Закону України Про правовий режим воєнного стану, ч. 1 ст. 41 Закону України Про місцеві державні адміністрації, ст. 64, п .4 ч. 2 ст. 65, п. 2 ч. 1 ст. 66, ст. 77 Закону України Про державну службу, Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (із змінами), Указом Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 Про утворення військових адміністрацій, 06.09.2022 Вижницькою районною військовою адміністрацію винесено розпорядження № 28-ОС Про застосування дисциплінарного стягнення, яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону України Про державну службу (дії, що шкодять авторитету державної служби) - оголошення догани (а.с. 64).

Вважаючи розпорядження протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № № 889-VIII).

Частина 1 ст. 1 цього Закону визначає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 8 Закону № 889-VIII визначено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Частиною 4 ст. 44 Закону № 889-VIII передбачено, що керівник апарату місцевої державної адміністрації організовує його роботу, забезпечує підготовку матеріалів на розгляд голови місцевої державної адміністрації, організовує доведення розпоряджень голови місцевої державної адміністрації до виконавців, здійснює визначені Законом України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби в апараті місцевої державної адміністрації та її структурних підрозділах (крім структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права), відповідає за стан діловодства, обліку і звітності, виконує інші обов`язки, покладені на нього головою місцевої державної адміністрації. З цих питань керівник апарату місцевої державної адміністрації видає накази.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VIII визначено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Приписами ст. 61 Закону № № 889-VIII визначено, що службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Як визначено ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

9-1) порушення вимог Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" у частині подання, дотримання строків подання декларації про контакти державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "А" або "Б";

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу (ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII)

Частинами 1, 3 ст. 66 Закону № 889-VIII встановлено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби. У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 68 Закону № № 889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): 1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії; 2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків (ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII).

Статтею 69 Закону № 889-VIII обумовлено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення. Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

За змістом ст. 71 Закону № 889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок № 1039), згідно із п. 2 якого, процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Комісія, дисциплінарна комісія у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання здійснення дисциплінарних проваджень, і цим Порядком (п. 13 Порядку № 1039).

Пунктом 19 Порядку № 1039 передбачено, що формою роботи Комісії, дисциплінарної комісії є засідання.

Засідання Комісії, дисциплінарної комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менше двох третин її членів.

Рішення Комісії, дисциплінарної комісії оформляється протоколом. У протоколі зазначаються прізвище та ініціали голови, секретаря і присутніх на засіданні членів дисциплінарної комісії, місце, дата проведення засідання, час початку і закінчення засідання, порядок денний, результати розгляду порядку денного, результати голосування за кожним пунктом порядку денного, прийняті рішення (п. 22 Порядку № 1039).

З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (п. 24 Порядку № 1039).

Згідно із п. 25 Порядку № 1039 дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

За змістом п. 26 Порядку № 1039 документи та матеріали, що долучаються до дисциплінарної справи, повинні відповідати вимогам щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами в державному органі.

Дисциплінарна справа формується з урахуванням вимог порядку обліку та роботи з дисциплінарними справами, затвердженого НАДС (п. 27 Порядку № 1039).

Відповідно до п. 31 Порядку № 1039 державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника. Державний службовець користується іншими правами, встановленими Конституцією та законами України.

Пунктом 33 Порядку № 1039 передбачено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Судом встановлено, що дисциплінарне провадження відносно позивача розпочато на підставі розпорядження начальника Вижницької районної військової адміністрації від 28.07.2022 № 20-ОС Про порушення дисциплінарного провадження щодо: порушення правил етичної поведінки; дії, що шкодять авторитету державної служби; недотриманих правил внутрішнього службового розпорядку; появи державного службовця на службі в нетверезому стані.

У відзиві відповідач зазначав, що 27.07.2022 позивач перебуваючи на посаді керівника апарату районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) придбавши алкоголь (шампанське) та скориставшись своїм службовим становищем через пункт пропуску адмінбудівлі занесла його до приміщення районної військової адміністрації та разом із заступником голови районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) ОСОБА_2 та начальником відділу фінансово-господарського забезпечення-головним бухгалтером апарату районної військової адміністрації Бойко Аліною Миколаївною у службовому кабінеті № 29 розпивали даний алкоголь (шампанське). Для підтвердження факту придбання позивачем алкоголю дисциплінарною комісією на підставі заяви начальника Вижницької районної військової адміністрації від 19.08.2022 долучені відеоматеріали: відео з камери спостереження магазину Норма 18 від 27.07.2022 по АДРЕСА_1 , на якому зафіксований факт купівлі та розрахунку позивачем на касі магазину (таймінг 17:21:03).

Разом з тим, дослідженням матеріалів справи встановлено, що в матеріалах дисциплінарної справи відносно позивача відсутні підстави для відкриття дисциплінарного провадження, як того вимагають приписи п. 25 Порядку № 1039. Зокрема, матеріали дисциплінарної справи не містять письмових доказів ініціювання відповідачем дисциплінарного провадження відносно позивача.

Посилання відповідача у відзиві та поданні про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача від 25.08.2022 на заяву начальника районної військової адміністрації від 19.08.2022, як на підставу формування дисциплінарної справи, суд оцінює критично, оскільки вказана заява подана після призначення дисциплінарного провадження (28.07.2022) та не містить відомостей про порушення позивачем правил етичної поведінки, дій, що шкодять авторитету державної служби, недотримання правил внутрішнього службового розпорядку, появи державного службовця на службі в нетверезому стані, які інкримінуються позивачу.

Дослідженням заяви начальника районної військової адміністрації від 19.08.2022 встановлено, що вказана заява подана начальником Вижницької районної військової адміністрації 19.08.2022 на ім`я голови дисциплінарної комісії Вижницької районної військової адміністрації ОСОБА_7 . У заяві начальник Вижницької районної військової адміністрації просив дисциплінарну комісію, долучити для розгляду справи відносно керівника апарату ОСОБА_1 відеоматеріали (а.с. 130).

Отже, заява начальника Вижницької районної військової адміністрації від 19.08.2022 не є належним доказом ініціювання відповідачем дисциплінарного провадження відносно позивача.

За приписами п. 31 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.

Згідно п. 32 Порядку № 1039 про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

З матеріалів справи видно, що 16.08.2022, 19.08.2022 та 25.08.2022 на засіданнях дисциплінарної комісії (протоколи № 1, № 2 та № 3) розглядалися матеріали дисциплінарного провадження стосовно вчинення дисциплінарного проступку керівником апарату районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) ОСОБА_1 (а.с. 152 -155, 156 -159, 160 - 163).

Із змісту протоколів № 2 від 19.08.2022, № 3 від 25.08.2022 видно, що позивач на засідання дисциплінарної комісії, які відбулися 19.08.2022 та 25.08.2022, не прибув, письмові пояснення не надав, про час та місце розгляду дисциплінарної справи належним чином не був повідомлений.

Судом встановлено, що 16.08.2022 позивачу зателефонував член комісії ОСОБА_8 з питання надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження. Позивач повідомила ОСОБА_8 проте, що не має можливості надати пояснення, оскільки перебуває на лікарняному, що підтверджується поясненнями від 19.08.2022 ( а.с. 140).

Дослідженням листків непрацездатності з реєстру е-лікарняних № 4244374-1, 4342325-1, № 4477877 відкритих на ім`я позивача встановлено, що у період з 08.08.2022 по 12.08.2022 та з 15.08.2022 по 26.08.2022 позивач перебувала на лікарняному (а.с. 70, 71).

22.08.2022 дисциплінарна комісія направила на адресу позивача засобами поштового зв`язку запрошення на розгляд дисциплінарного провадження, який відбудеться 25.08.2022 року о 10 годині, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти від 22.08.2022 (а.с. 44, 45).

Як стверджував позивач у позові, вказане запрошення отримано ним засобами поштового зв`язку тільки 27.08.2022. Доказів на спростування наведеної обставини відповідач до суду не надав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що дисциплінарна комісія недотрималася вимог п. 32 Порядку № 1039 в частині завчасного повідомлення позивача про проведення засідання комісії. При цьому, дисциплінарна комісія не врахувала, що позивач з поважних причин не була присутня на засіданнях комісії, які призначені на 19.08.2022 та 25.08.2022, та не надала пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, оскільки перебувала на лікарняному у період з 08.08.2022 по 26.08.2022 (13 та 14 серпня вихідні дні).

Знаючи про причини неприбуття позивача на засідання, дисциплінарна комісія не вжила заходів щодо перенесення засідання та не забезпечила позивачу можливість надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження відносно неї.

Статтею 74 Закону № 889-VIII передбачено гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення. Зокрема, ч. 1 ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

За приписами ч. 2 - 3 ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Частинами 1, 2 ст. 77 Закону № 889-VIII встановлено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Згідно п. 34 Порядку № 1039 у мотивувальній частині пропозиції вказуються: у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку:

- факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів;

- обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку;

- ступінь вини державного службовця;

- характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків;

- відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби;

- заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.

Судовим розглядом встановлено, що за вчинення дій, які шкодять авторитету державної служби, на підставі подання дисциплінарної комісії від 25.08.2022, керуючись п. 8 ч. 6 ст. 15 Закону України Про правовий режим воєнного стану, ч. 1 ст. 41 Закону України Про місцеві державні адміністрації, ст. 64, п. 4 ч. 2 ст. 65, п. 2 ч. 1 ст. 66, ст. 77 Закону України Про державну службу, 06.09.2022 відповідачем видано оскаржуване розпорядження № 28-ОС Про застосування дисциплінарного стягнення, яким позивачу оголошено догану.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному розпорядженню, суд наголошує, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується роботодавцем до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. При цьому для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: КЗпП України, Законом № 889-VIII, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень уповноваженої особи.

Частиною 3 ст. 66 Закону № 889-VIII визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

При цьому, суд звертає увагу, що словосполучення "може бути оголошено догану" вказує на те, що при виборі виду стягнення, яке може бути застосоване у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби має виходити із того, що догана в даному випадку є одним із видів найсуворішого стягнення, що застосовується до державного службовця.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення або керівник державної служби може застосувати до працівника менше суворе дисциплінарне стягнення, зокрема, зауваження.

У ході розгляду справи по суті судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що позивачем вчинений дисциплінарний проступок, який вказує про вчинення дій, які шкодять авторитету державної служби, порушення етики державного службовця, що заслуговує на застосування такого виду стягнення як оголошення догани.

Зокрема, дослідженням протоколу № 3 від 25.08.2022 та подання від 25.08.2022 встановлено, що дисциплінарна комісія під час прийняття рішення про наявність у позивача дисциплінарного проступку щодо вчинення дій, які шкодять авторитету державної служби не встановила: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження, зокрема: дату, час та місце вчинення дисциплінарного проступку; ступінь вини, характер і тяжкість вчиненого проступку, наявність шкоди; чи містять дії позивача ознаки дисциплінарного проступку, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними й поведінкою позивача; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності позивача, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби.

Дослідженням дисциплінарної справи встановлено, що дисциплінарна комісія прийшла до висновку про допущення позивачем дисциплінарного проступку виключно на підставі розпорядження про призначення дисциплінарного провадження та заяви начальника районної військової адміністрації щодо долучення відеоматеріалів.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків позивачем, порушення правил етики поведінки державного службовця, вчинення дій, які шкодять авторитету державної служби.

Розглядом справи по суті встановлено, що дисциплінарна комісія під час розгляду дисциплінарного провадження відносно позивача не вчинила жодних дій щодо відбирання пояснень в осіб, яким були відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, зокрема: в заступника голови районної військової адміністрації ОСОБА_4 , працівників адміністрації та охорони, з питань вчинення позивачем дії, що шкодять авторитету державної служби, недотриманих правил внутрішнього службового розпорядку, появи позивача на службі в нетверезому стані тощо.

Наявність в матеріалах дисциплінарної справи письмового пояснення начальника відділу фінансово-господарського забезпечення головного бухгалтера ОСОБА_3 стосовно обставин, що мали місце 27.08.2022, на думку суду, не є беззаперечними доказами вчинення позивачем дисциплінарного проступку, оскільки із змісту пояснення не видно про вчинення позивачем дій, що шкодять авторитету державної служби, недотриманих правил внутрішнього службового розпорядку, появи на службі в нетверезому стані тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказами на підтвердження неналежного виконання позивачем службових обов`язків, порушення етики поведінки державного службовця, вчинення дії, що шкодять авторитету державної служби, недотриманих правил внутрішнього службового розпорядку, появи на службі в нетверезому стані тощо.

Не містять матеріали дисциплінарної справи також належним чином завірених копій документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме: вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.

Не надано до суду також докази притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу фінансово-господарського забезпечення головного бухгалтера ОСОБА_3 та заступника голови районної військової адміністрації Ілащука А.О. за дії, які, на думку відповідача, мали місце 27.08.2022, за їх участі та участі позивача. Наведена обставина, на переконання суду, свідчить про упереджене ставлення до позивача.

Не враховано відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу також службову характеристику позивача, а також відсутність доган і стягнень за період роботи посаді керівника апарату Вижницької районної військової адміністрації.

Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Натомість відповідач, порушуючи вимоги Порядку № 1039 та Закону № 889-VIII під час здійснення дисциплінарного провадження, повно, всебічно та об`єктивно не дослідивши всі обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, визнав дії позивача такими, що мають ознаки дисциплінарного проступку, що виразилися у вчиненні дій, що шкодять авторитету державної служби.

Окремо суд звертає увагу, що наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.08.2016 за № 1203/29333, затверджено Загальні правили етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування (далі Загальні правила), метою яких є зміцнення авторитету державної служби та служби в органах місцевого самоврядування, формування позитивної репутації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, а також забезпечення інформування громадян про норми етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування стосовно них.

Розділом ІІ Загальний правил обумовлено, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов`язків зобов`язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування, з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об`єднань громадян, інших юридичних осіб.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування своєю поведінкою мають зміцнювати авторитет державної служби і служби в органах місцевого самоврядування, а також позитивну репутацію державних органів та органів місцевого самоврядування.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані у своїй поведінці не допускати:

використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації;

принизливих коментарів щодо зовнішнього вигляду, одягу, віку, статі, сімейного стану або віросповідання особи;

поширення чуток, обговорення особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб;

впливу приватних, сімейних, суспільних або інших стосунків чи інтересів на його (її) поведінку та прийняття рішень під час виконання своїх посадових обов`язків;

прояву будь-якої з форм дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, а також за мовними або іншими ознаками;

дій сексуального характеру, виражених словесно (погрози, залякування, непристойні зауваження) або фізично (доторкання, поплескування), що принижують чи ображають осіб, які перебувають у відносинах трудового, службового, матеріального чи іншого підпорядкування.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування повинні запобігати виникненню конфліктів з громадянами, керівниками, колегами та підлеглими.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування повинні постійно підвищувати свій культурний рівень, рівень свого професійного розвитку, поліпшувати свої уміння, знання і навички відповідно до функцій та завдань за посадою, зокрема в частині цифрової грамотності, удосконалювати організацію службової діяльності.

Відповідно до п. 3 Розділу І Загальний правил, керівники державних органів, органів місцевого самоврядування чи їх структурних підрозділів у разі виявлення чи отримання повідомлення про порушення цих Загальних правил в межах своєї компетенції відповідно до законодавства зобов`язані вжити заходів щодо припинення виявленого порушення, усунення його наслідків та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а у випадках виявлення ознак кримінального або адміністративного правопорушення також поінформувати спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що під дисциплінарним проступком, а саме діями, що шкодять авторитету державної служби необхідно розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, спричинити формування негативної репутації державних службовців, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на вимоги Закону України Про державну службу та Загальні правила недостатньо для належного обґрунтування рішення (розпорядження) про застосування такого виду дисциплінарного стягнення як оголошення догани. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення державним службовцем вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Розглядом справи по суті встановлено, що в поданні дисциплінарної комісії відсутній обґрунтований висновок та відомості щодо наявності причинного зв`язку між діями позивача, що шкодять авторитету державної служби та їх наслідками, зокрема, чи наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності.

Дослідженням матеріалів дисциплінарної справи встановлено, що в справі відсутні докази здійснення дисциплінарною комісією збирання інформації про обставини, які стали підставою для порушення такої справи.

У поданні та оскаржуваному розпорядженні, як дисциплінарна комісія, так і відповідач обмежились тільки цитуванням вчинення позивачем дій, що шкодять авторитету державної служби, без з`ясування обставин за яких їх вчинено, без надання оцінки ступеню вини позивача, характеру вчиненого проступку.

Суд наголошує на тому, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України та не виключає необхідність з`ясувати і встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях державного службовця.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного розпорядження прийнятого відносно позивача, а також відповідність прийнятого розпорядження критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач не надав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем дії, що шкодять авторитету державної служби.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач незаконно застосував до позивача дисциплінарне стягнення, тому оскаржуване розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваного розпорядження, суд не бере до уваги, позаяк вони не спростовують протиправність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Вижницької районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) завданої моральної шкоди в сумі 100000,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи, як і не доведені самі негативні зміни у житті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 100000,00 грн та не підтверджено її документально.

Отже, суд зазначає, що позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем не доведена з передбачених ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Зокрема, не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями та рішеннями відповідача.

За сукупністю наведених обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача відсутні, тому в цій частині позовних вимог відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судові витрати у розмірі 1992,40 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, в позов задоволено частково, відтак суд стягує на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений за немайнову вимогу.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на правничу допомогу здійснюється у порядку, встановленому ст. 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись..

При визначенні суми відшкодування суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В силу абзацу 1 ч. 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано до суду наступні документи, а саме:

договір про надання правової допомоги № 27 від 09.09.2022 (а.с. 96-98);

рахунок-фактура № 1 від 09.09.2022 на суму 45000,00 грн (а.с. 99);

акт наданих послуг № 1 від 14.09.2022 на суму 20790,00 грн (а.с. 100.)

Судом встановлено, що в рахунку-фактурі № 1 від 09.09.2022 на виконання договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 27 від 09.09.2022 про надані послуги у зв`язку із розглядом справи, позивач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу складають 45000,00 грн, а в акті наданих послуг № 1 від 14.09.2022 вказано 20790,00 грн.

До матеріалів справи позивачем не долучено квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 45000,00 грн або інший доказ, згідно якого він здійснив оплату послуг адвоката за надання професійної правничої допомоги. Не надано також доказів здійснення оплати послуг адвоката за надання професійної правничої допомоги у розмірі 20790,00 грн.

Суд вважає, що для вирішення питання стягнення понесених витрат на правничу допомогу, спочатку необхідно встановити чи відбулася оплата такої допомоги у розумінні Закону, тобто чи були понесенні витрати. У цій справі позивачем не було надано документа, який би підтверджував оплату витрат на правничу допомогу.

Таким чином, на думку суду, надані позивачем докази не можуть свідчити про оплату за надані послуги, і у свою чергу - про понесені судові витрати на правничу допомогу.

Відтак, на переконання суду, розмір понесених позивачем витрат не підтверджуються належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами в розумінні КАС України.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір витрат на правничу допомогу, тому відмовляє в стягненні таких витрат.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19 та від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 21.01.2021 у справі №280/2635/204, та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду 28.09.2022 у справі № 600/6516/21-а.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 134, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Вижницької районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) від 06.09.2022 № 28-ОС Про застосування дисциплінарного стягнення про застосування до ОСОБА_1 керівника апарату районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону України Про державну службу (дії, що шкодять авторитету державної служби) - оголошення догани.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вижницької районної військової адміністрації (районної державної адміністрації) судові витрати (судовий збір) в сумі 992,40 грн.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до вимог ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 20.02.2023.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Вижницька районна військова адміністрація (районної державної адміністрації) (вул. Українська, буд. 88а, м. Вижниця, Вижницький район, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький