Справа № 813/2533/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань судового контролю за виконанням рішення суду

05 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 813/2533/16 пров. № ЗВ/857/35/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського районного суду м.Львова про визнання протиправним наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправним накладення на неї дисциплінарного стягнення наказом виконувача обов`язків керівника апарату Франківського районного суду м.Львова № 79/В від 01.07.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; постановити окрему ухвалу і направити її до територіальної Державної інспекції з питань праці для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а також проведення позапланової перевірки додержання законодавства про працю у Франківському районному суду м.Львова; постановити окрему ухвалу щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.41, 186 Кодексу України про адміністративній правопорушення /КУпАП/ заступника керівника апарату Франківського районного суду м.Львова Шугало В.М. (Т.1, а.с.4-5, 66-67).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2016р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено (Т.1, а.с.169-175).

Згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2016р. скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено; визнано протиправним і скасовано наказ виконувача обов`язків керівника апарату Франківського районного суду м.Львова № 79/В від 01.07.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » (Т.1, а.с.237-245).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.12.2019р. касаційну скаргу Франківського районного суду м.Львова залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017р. без змін (Т.2, а.с.116-132).

07.12.2022р. позивач ОСОБА_1 скерувала засобами електронного зв`язку на адресу апеляційного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якій просить зобов`язати відповідача Франківський районний суд м.Львова подати звіт про виконання вказаного судового рішення (Т.2, а.с.146).

Вимоги заяви мотивує тим, що в неї виникла обґрунтована занепокоєність, що судове рішення відповідачем не виконано, а інших належних засобів перевірити її виконання відповідачем, ніж застосування заходів судового контролю, вона не має.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про встановлення судового контролю в письмовій формі, що не перешкоджає розгляду такої заяви по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши подану заяву про встановлення судового контролю, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність і необґрунтованість заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз.3 п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику ЄСПЛ, який, зокрема, в п.43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00 від 20.07.2004р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п.84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005р., заява № 6318/03; п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява № 60750/00; п.п.46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009р., заява № 40450/04; п.64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006р., заява № 30779/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1 і 2 ст.55, ч.ч.1 і 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Згідно зі ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.07.2018р. у справі № 235/7638/16-а.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2020р. у справі № 0640/3719/18 та від 11.06.2020р. у справі №640/13988/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як слідує з матеріалів справи, предметом оскарження в цій справі є рішення відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказ виконувача обов`язків керівника апарату Франківського районного суду м.Львова № 79/В від 01.07.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » (Т.1, а.с.7).

В силу приписів ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Отже, з моменту набранням судовим рішенням у справі № 813/2533/16 законної сили наказ виконувача обов`язків керівника апарату Франківського районного суду м.Львова № 79/В від 01.07.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » слід вважати протиправним і скасованим.

При цьому, виходячи із предмету заявленого позову, вжиття будь-яких додаткових заходів для виконання судового рішення не вимагається.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про відсутність передбачених КАС України підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання постанови апеляційного суду, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, зокрема й суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019р. в адміністративній справі № 813/2533/16 безпідставною та необґрунтованою, а відтак остання не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, ч.2 ст.321, ст.ст.325, 328, 329, 382 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017р. в адміністративній справі № 813/2533/16, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 07.04.2023р.