Справа № 640/39733/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДПС у м.Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.08.2021 №8, прийняте відповідачем.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем проведено розрахункові операції без застосування РРО на суму 41549027,74 грн, чим порушено вимоги ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що стало підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вона не здійснювала продаж товару, а надавала послуги з реалізації товару за умовами договору комісії, укладеного з ТОВ «Вартіс» (комітент), а тому були відсутні підстави для застосування позивачем РРО.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядались в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 15.01.2018 по 15.06.2020 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного податку на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15.01.2018 по 15.06.2020, за наслідком якої складено акт перевірки від 14.06.2021 №46469/ЖП/26-15-07-09-08/ НОМЕР_1 (а.с.14-31 т.1), в якому зафіксовано порушення позивачем ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме встановлено факт проведення розрахункових операцій без застосування РРО на суму 41549027,74 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» від 05.08.2021 №8, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 4154902,77 грн (а.с.12 т.1).

За результатами оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, рішенням ДПС України від 25.11.2021 №10705/К/99-00-06-03-02-09 скаргу позивача залишено без задоволення (а.с.33-43 т.1).

Вважаючи неведене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про відсутність обставин порушення позивачем ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що вказує на відсутність підстав для застосування до неї штрафних санкцій, передбачених п.1 ст.17 наведеного Закону.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пункту 291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3 ст.291 ПК України).

Згідно із п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 7000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники:

а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків;

б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог: здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж; провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси; не використовують працю найманих осіб; членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України; площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше двох гектарів, але не більше 20 гектарів.

Згідно з п.294.1 ст.294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал (крім податкового періоду для податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу).

Відповідно до п.296.1 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту.

Підпунктами 296.1.1-296.1.3 п.296.1 ст.296 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів та витрат такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.

Платники єдиного податку третьої групи (юридичні особи) використовують дані спрощеного бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з урахуванням положень пунктів 44.2, 44.3 статті 44 цього Кодексу.

Згідно з п.296.2, 296.4, 296.10 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Податкова декларація подається до контролюючого органу за місцем податкової адреси.

Реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку:

першої групи;

другої - четвертої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Таким чином, застосування РРО платником податків є обов`язковим у разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень та його застосування розпочинається з першого числа місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Статтею 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з додержанням встановленого порядку їх застосування;

4) забезпечувати цілісність пломб реєстратора розрахункових операцій та незмінність його конструкції та програмного забезпечення;

5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій або програмних реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

6) забезпечувати зберігання (у разі використання) використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення;

7) подавати до контролюючих органів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.

Згідно з п.1 ст.17 наведеного Закону за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах, зокрема, у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З акту перевірки вбачається, що твердження контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ґрунтується на висновках, що позивач здійснюючи господарську діяльність з реалізації товарів отримала дохід в 2018 році в розмірі 19875534,64 грн, в 2019 році - на 21673493,10 грн, тобто була зобов`язана застосовувати РРО з моменту перевищення обсягу доходу понад 1000000,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ «Вартіс» (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер) укладено договір комісії на реалізацію товару №2/К-К від 01.02.2018 (а.с.45-52 т.1), за умовами якого комітент доручає, а комісіонер бере на себе зобов`язання укласти від свого імені, за рахунок комітента та в його інтересах правочини з продажу металопрокату в асортименті та іншого товару третім особам - покупцям, в асортименті (п.1.1 договору). Комісіонер реалізує отриманий від комітента товар за цінами отримання і лише в разі необхідності покриття збитків, пов`язаних з такою реалізацією, може зробити націнку (п.1.3 договору). Доручення вважається виконаним після передачі товару від комісіонера на користь покупця. при цьому комісіонер зобов`язаний перерахувати кошти за отриманий на комісію товар протягом 40 банківських днів від дати отримання (п.1.4 договору). Відповідно до п.5 договору за виконання доручення комісіонер отримує від комітента винагороду в розмірі 3% від вартості реалізованого комісіонером товару - металопрокату в асортименті комітента за звітний місяць та 12% від вартості реалізованого іншого товару за звітний місяць. Винагорода сплачується в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок комісіонера.

Матеріали справи містять відповідні акти приймання-передачі комісійних послуг, видаткові накладні про передачу товару від комітента комісіонеру, звіти комісіонера, платіжні доручення та банківські виписки щодо перерахування на користь позивача від ТОВ «Вартіс» комісійної винагороди та про перерахування позивачем на користь комітента торгівельної виручки (а.с.53 т.1 - а.с.15 т.3).

Відповідно до вказаних документів та з даних акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було реалізовано будівельні матеріали, відповідно до договору комісії в таких розмірах: лютий 2018 - 386959,20 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №1 від 28.02.2018 та товарних чеків за період з 05.02.2018 по 27.02.2018); березень 2018 - 948552,48 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №2 від 31.03.2018р. та товарних чеків за період з 06.03.2018 по 30.03.2018); квітень 2018 - 2199181,83 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №3 від 30.04.2018р. та товарних чеків за період з 04.04.2018 по 27.04.2018); травень 2018 - 1963830, 82 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №4 від 31.05.2018 та товарних чеків за період з 04.05.2018 по 31.05.2018); червень 2018 - 2257940,06 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №5 від 30.06.2018 та товарних чеків за період з 06.06.2018 по 27.06.2018); липень 2018 - 2218268,27 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №6 від 31.07.2018 та товарних чеків за період з 02.07.2018 по 30.07.2018); серпень 2018 - 2000416,05 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №7 від 31.08.2018 та товарних чеків за період з 02.08.2018 по 31.08.2018); вересень 2018 - 2164174,37 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №8 від 30.09.2018 та товарних чеків за період з 05.09.2018 по 27.09.2018); жовтень 2018 - 19495544,11 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №9 від 31.10.2018 та товарних чеків за період з 04.10.2018 по 29.10.2018); листопад 2018 - 1794090,60 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №10 від 30.11.2018 та товарних чеків за період з 05.11.2018 по 29.11.2018); грудень 2018 - 1992576,85 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №11 від 31.12.2018 та товарних чеків за період з 05.12.2018 по 27.12.2018); січень 2019 - 1995019,00грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №1 від 31.01.2019 та товарних чеків за період з 04.01.2019 по 31.01.2019); лютий 2019 - 1850772,72 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №2 від 28.02.2019 та товарних чеків за період з 04.02.2019 по 25.02.2019); березень 2019 - 2116643,47грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №3 від 31.03.2019 та товарних чеків за період з 05.03.2019 по 28.03.2019); квітень 2019 - 2002656,03 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №4 від 30.04.2019 та товарних чеків за період з 03.04.2019 по 26.04.2019); травень 2019 - 2193287,88 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №5 від 31.05.2019 та товарних чеків за період з 06.05.2019 по 28.05.2019); червень 2019 - 1989979,19 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №6 від 30.06.2019 та товарних чеків за період з 04.06.2019 по 27.06.2019); липень 2019 - 2164086,71 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №7 від 31.07.2019 та товарних чеків за період з 01.07.2019 по 30.07.2019); серпень 2019 - 1904802,56 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №8 від 31.08.2019 та товарних чеків за період з 05.08.2019 по 29.08.2019); вересень 2019 - 1603433,06 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №9 від 30.09.2019 та товарних чеків за період з 04.09.2019 по 27.09.2019); жовтень 2019 - 1734833,28 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №10 від 31.10.2019 та товарних чеків за період з 04.10.2019 по 29.10.2019); листопад 2019 - 2117979,20 грн. (відповідно до даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №11 від 29.11.2019. та товарних чеків за період з 06.11.2019 по 29.11.2019).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору комісії було реалізовано будівельних матеріалів за готівкові кошти в 2018 році на загальну суму 19875534,64 грн., в 2019 році - на 21673493,10 грн.

Положеннями пункту 292.4 статті 292 ПК України встановлено, що доходом платника єдиного податку є:

1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності;

2) для юридичної особи - будь-який дохід, включаючи дохід представництв, філій, відділень такої юридичної особи, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

При цьому, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента) (п. 292.4 ст. 292 ПК України).

Таким чином, у разі коли платник податків надає послуги (виконує роботи), серед іншого, за договорами комісій, доходом є безпосередньо винагорода повіреного (агента).

В той же час, позивач надавала саме послуги за договором комісії на реалізацію товару №2/К-К від 01.02.2018, укладеним з ТОВ «Вартіс», а не здійснювала господарську діяльність з продажу власного товару.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Оскільки всі грошові кошти, отримані ФОП ОСОБА_1 від реалізації будівельних матеріалів за договором доручення (комісії) були перераховані на рахунок ТОВ «Вартіс» відповідно до умов договору комісії на реалізацію товару №2/К-К від 01.02.2018, що підтверджується матеріалами справи, такі грошові кошти не є доходом позивача в розумінні положення ПК України, адже такі послуги не є продажем (реалізацією) товару.

Натомість, до доходу позивача має бути включена виключно сума отриманої винагороди повіреного (агента), тобто кошти отримані від ТОВ «ВАРТІС» як комісійна винагорода за надані послуги, виплата якої передбачено пунктами 5.1, 5.2 договору №2/К-к від 01.02.2018.

З даних акту перевірки та поданих позивачем платіжних доручень і банківських виписок (а.с.203 т.2 - а.с.15 т.3) вбачається, що у 2018 році позивачем не перевищено граничну суму доходу у розмірі 1 000 000,00 грн, безпосередньо з перевищення якого пункт 296.10 статті 296 ПК України пов`язує виникнення у платника податків обов`язку застосовувати реєстратор розрахункових операцій. У 2019 році сума комісійної винагороди ФОП ОСОБА_1 становила 1007000,00 грн та перевищення суми отриманого позивачем доходу у розмірі 1000000,00 грн відбулось у листопаді 2019 року, тобто лише з грудня 2019 року позивач мала застосовувати РРО, з урахуванням положень п.296.10 ст.296 ПК України.

При цьому, інформації про реалізацію позивачем товару в грудні 2019 року матеріали справи не містять, оскільки останні послуги з за договором комісії №2/К-к від 01.02.2018 у 2019 році позивачем надано в листопаді 2019 з реалізації товару комітента на загальну суму 2117979,20 грн, що відображено в акті перевірки на підставі даних книги обліку доходів, звіту комісіонеру №11 від 29.11.2019. та товарних чеків за період з 06.11.2019 по 29.11.2019.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості тверджень контролюючого органу про порушення позивачем ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» шляхом проведення розрахункових операцій без застосування РРО на суму 41549027,74 грн в період 2018-2019 роки, внаслідок чого спірне податкове повідомлення-рішення не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 06 квітня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.О.Аліменко