Справа № 440/4856/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 р. Справа № 440/4856/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 21.11.22 по справі № 440/4856/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2022 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача по притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани ОСОБА_1 , завідувача сектора організації правової роботи юридичного управління ГУПФ;

- скасувати наказ ГУПФ від 23.05.2022 №6-С "Про оголошення догани ОСОБА_1 ";

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн моральної шкоди, заподіяної незаконними діями ГУПФ, та 1 984,80 грн судового збору.

Крім цього позивач просив суд направити рішення суду до Національного агентства України з питань державної служби та до Пенсійного фонду України для відповідного реагування та недопущення з боку ГУПФ порушень законодавства в подальшому, притягнення винних до відповідальності, а також встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУПФ подати до суду протягом 10 днів звіт про виконання судового рішення.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що передумовою притягнення його до дисциплінарної відповідальності було його особисте звернення до начальника ГУПФ зі скаргою на першого заступника ГУПФ ОСОБА_2 з приводу постійного тиску на позивача, що спричинило постійний конфлікт між ОСОБА_2 та позивачем. Протиправність спірного наказу, на думку позивача, зумовлена порушенням дисциплінарною комісією вимог п. 34 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, оскільки у своєму висновку комісія не зазначила факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів, обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, ступінь вини державного службовця та характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості і наслідки.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з обставинами постійного тиску на нього з боку керівництва ГУПФ, які призвели до різкого погіршення стану здоров`я, гіпертонічного кризу, госпіталізації з цим діагнозом та переходу захворювання у хронічну стадію, за якої він потребує нагляду сімейного лікаря та постійного прийняття ліків. Крім того протиправні дії ГУПФ заподіяли шкоду, що виявилася у неповазі до його особистості, честі та гідності, несправедливого і нешанобливого ставлення з боку керівників, колег.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Наказ Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області від 23.05.2022 №6-С "Про оголошення догани ОСОБА_1 " - визнано протиправним та скасовано.

В решті вимог позов залишено без задоволення.

Клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що фактичною передумовою порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 була доповідна записка першого заступника ГУПФ ОСОБА_2 від 19.04.2022 №5/01-16 за фактом вчинення наклепу на нього шляхом повідомлення у скарзі ОСОБА_1 від 05.04.2022 №3553/Я-1660-22 неправдивих фактів про перевищення першим заступником ГУПФ службових повноважень, що призвело до дискредитації ОСОБА_2 як державного службовця, одного з керівників державного органу. Відповідаючи на скаргу ОСОБА_1 від 05.04.2021, начальник ГУПФ ОСОБА_3 повідомляв, що перший заступник ГУПФ ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень як за розподілом обов`язків, так і за окремим дорученням начальника, а тому мав право надавати доручення керівникам структурних підрозділів щодо проведення організації перевірки роботи ОСОБА_1 . Твердження ж самого ОСОБА_1 свідчать лише про умисний підрив авторитету та іміджу першого заступника ГУПФ у трудовому колективі, спрямовані на підрив довіри до його дій та, як наслідок, призводять до підриву авторитету державної служби в ГУПФ.

З приводу заявленої до відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивач не надав будь-яких доказів, якими б підтверджувався факт наявності хвороби чи погіршення його психо-емоційного стану внаслідок протиправних, як на думку позивача, дій відповідача.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що представником відповідача свідомо замовчується факт порушення протягом січня-квітня 2022 року чотирьох дисциплінарних справ виключно за доповідними пана ОСОБА_2 .

Позивач наголошує, що представник відповідача свідомо вводить в оману суд твердженнями про нібито чисельні порушення законодавства про державну службу позивачем. На даний час з чотирьох дисциплінарних справ дві дисциплінарні справи закриті за висновком дисциплінарних комісій про відсутність в моїх діях дисціплінарного проступку, а по двох дисциплінарних справах Полтавським окружним адміністративним судом скасовано накази про притягнення мене - ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності: справа № 440/4004/22 (набрала законної сили) та дана справа №440/4856/22.

Позивач зауважує, що дисциплінарною комісією не розглядалися та не оцінювалися дії пана ОСОБА_2 .

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 10.07.2012 проходить державну службу в ГУПФ, нині обіймає посаду завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ.

05.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУПФ ОСОБА_3 зі скаргою в порядку ст. 11 Закону України «Про державну службу», в якій повідомив, що перший заступник начальника ГУПФ ОСОБА_2 протягом липня квітня 2022 року постійно здійснює тиск на нього, як державного службовця, відбувається переслідування за повідомлення фактів порушення вимог Закону України «Про державну службу». Всупереч наказам про розподіл обов`язків між першим заступником та заступником начальника ГУПФ ОСОБА_2 постійно надає вказівки, розпорядження, доручення підрозділам, які підпорядковані як безпосередньо начальнику ГУПФ, так і підрозділам, підпорядкованим заступнику начальника ГУПФ. З огляду на це, а також з урахуванням повідомлених обставин перевищення повноважень, ОСОБА_1 просив утворити комісію для перевірки цих фактів (а.с. 23-24).

18.04.2022, за наслідками розгляду цієї скарги начальник ГУПФ ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 письмову відповідь, якою повідомив, що порушень з боку першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 55-56).

19.04.2022 перший заступник начальника ГУПФ ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУПФ ОСОБА_3 з доповідною запискою від 19.04.2022 №5/01-16, в якій повідомив, що за наслідками ознайомлення з матеріалами перевірки за скаргою від 05.04.2022 завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ ОСОБА_1 вважає, що у твердженнях ОСОБА_1 , які викладені у скарзі від 05.04.2022, містяться ознаки наклепу, які несумісні зі статусом державного службовця, та призводять до необґрунтованої дискредитації не лише одного із керівників державного органу, а й викликають в цілому погіршення його іміджу. Подібні прояви необґрунтованої дискредитації ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 носять вже непоодинокий характер, про що свідчить наявне у нього дисциплінарне стягнення. У зв`язку з цим просив видати наказ про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 в частині дотримання ним законодавства про державну службу (а.с. 10).

На підставі цієї доповідної записки та відповідно до ст. 68 Закону України «Про державну службу», п. 3 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, наказом начальника ГУПФ від 21.04.2022 №159-О було порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ (а.с. 11).

В ході дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія на своєму засіданні дослідила пояснення начальника юридичного управління ОСОБА_4 , заслухала пояснення ОСОБА_1 , думки членів комісії, за наслідками чого ухвалила вважати дії ОСОБА_1 , а саме безпідставні звинувачення першого заступника ГУПФ, такими, що шкодять авторитету державної служби, а отже, є дисциплінарним проступком, що зафіксовано протоколом №2 від 12.05.2022 (а.с. 14-15).

За наслідками засідання дисциплінарна комісія 13.05.2022 сформувала на ім`я начальника ГУПФ подання, в якому запропонувала притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , застосувавши такий вид стягнення як догана відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про державну службу» (а.с. 16-17).

Обґрунтовуючи це подання, дисциплінарна комісія зробила висновок про те, що ОСОБА_2 діє в межах своїх повноважень. У приведених ОСОБА_1 прикладах фактів перевищення ОСОБА_2 службових повноважень не підтверджено. Крім того, необґрунтовані звинувачення з боку ОСОБА_5 в адресу ОСОБА_2 з приводу перевищення службових повноважень є загрозою як авторитету державного органу, так і авторитету державної служби. Характер дисциплінарного проступку виражається у формі умислу.

23.05.2022 начальник ГУПФ ОСОБА_3 виніс наказ №6-С, яким відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 65, ст. 66 Закону України «Про державну службу» оголосив догану ОСОБА_1 , завідувачу сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ (а.с. 22).

Позивач, не погоджуючись із правомірністю цього наказу з огляду на відсутність законних підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи скасування даного наказу та визнання протиправними дій відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки дисциплінарної комісії ґрунтуються лише на протиріччях та суб`єктивних судженнях про заподіяння ОСОБА_1 шкоди авторитету державної служби. А спірний наказ начальника ГУПФ від 23.05.2022 №6-С «Про оголошення догани ОСОБА_1 », який ґрунтується на протиправних висновках дисциплінарної комісії, є також протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (надалі - Закон №889-VIII).

Правовий статус державного службовця визначає розділ ІІ Закону №889-VIII шляхом закріплення основних прав та обов`язків державного службовця.

З метою недопущення порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав стаття 11 Закону №889-VIII надає державному службовцю право у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 05.04.2022 звернувся до начальника ГУПФ зі скаргою на дії першого заступника начальника ГУПФ Носенка В.М., в якій просив утворити комісію для перевірки повідомлених фактів (а.с. 23-24).

Як встановлено судом першої інстанції, у відповідь на цю скаргу начальник ГУПФ 18.04.2022 надав ОСОБА_1 письмову відповідь, якою повідомив, що порушень з боку першого заступника начальника ГУПФ не виявлено (а.с. 55-56).

Саме після цього перший заступник начальника ГУПФ ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУПФ із власною скаргою у формі доповідної записки від 19.04.2022 №5/01-16, в якій звинуватив ОСОБА_1 у поширенні наклепу на нього (а.с. 10).

Отже, така агресивна поведінка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню один до одного, на переконання колегії суддів, свідчить про об`єктивність тверджень самого позивача щодо наявного конфлікту між ними, який виник під час виконання їх посадових обов`язків.

У службовій ієрархії ОСОБА_2 , як перший заступник начальника ГУПФ, займає вищу посаду по відношенню до ОСОБА_1 , як завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у даному провадженні не здійснюється аналіз посадових обов`язків учасників конфлікту з метою з`ясування ознак втручання одного в діяльність іншого, як цього вимагав ОСОБА_1 у своїй скарзі від 05.04.2022.

Натомість слід зосередити увагу на аналізі на предмет достатності тих обставин, які були покладені в основу висновку відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі п. 4 ч. 2 ст. 65, ст. 66 Закону України «Про державну службу».

Засади дисциплінарної відповідальності державного службовця визначені главою 2 розділу VIII Закону №889-VIII.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону №889-VIII, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, згідно з ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII, є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно ж до п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, дисциплінарним проступком є дії, що шкодять авторитету державної служби.

Пояснюючи мотиви саме такої кваліфікації дій ОСОБА_1 , представник відповідача у апеляційній скарзі, з посиланням на Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, що затверджені наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158, зазначає, що поведінка державних службовців має забезпечувати довіру суспільства до державної служби.

Державні службовці мають дбати про авторитет державної служби, а також про позитивну репутацію державних органів, що включає дотримання правил етикету, належного зовнішнього вигляду, забезпечення високої якості роботи, встановленого внутрішнього службового розпорядку.

Доводи позивача ОСОБА_1 , що містяться в його скарзі на дії першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 , не підтверджені, лише свідчать про умисний підрив авторитету, іміджу першого заступника начальника ГУПФ серед працівників Управління, а також про умисний підрив довіри до правомірності його дій під час виконання посадових обов`язків та, як наслідок, призводять до підриву авторитету державної служби в ГУПФ (а.с. 45-49).

Разом з цим дисциплінарна комісія для здійснення дисциплінарного провадження, порушеного наказом ГУПФ від 21.04.2022 №159-О «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » ГУПФ, у своєму поданні від 13.05.2022, за наслідками перевірки викладених у доповідній записці першого заступника начальника ГУПФ від 19.04.2022 №5/01-16 та додатку до неї (скарга ОСОБА_1 від 05.04.2022 №3553/Я-1600-22) фактів необґрунтованої дискредитації ОСОБА_1 першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 , проаналізувавши посадові обов`язки першого заступника начальника ГУПФ, сформулювала висновок про те, що ОСОБА_2 діє в межах своїх повноважень.

У приведених прикладах завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ОСОБА_1 фактів перевищення ОСОБА_2 службових повноважень не підтверджено.

Крім того, необґрунтовані звинувачення завідувачем сектору організації правової роботи юридичного управління ОСОБА_1 першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 щодо перевищення його службових повноважень є загрозою як авторитету державного органу, так і авторитету державної служби (а.с. 16-17).

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що створення самої лише загрози ще не свідчить про вчинення особою дисциплінарного проступку у вигляді дій, що шкодять авторитету державної служби.

Дисциплінарний проступок включає в себе такі обов`язкові складові як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. При цьому суб`єктивна сторона розкривається через вину особи та наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Об`єкт посягання у спірному випадку визначає норма, за порушення якої настає відповідальність, а саме - авторитет державної служби.

Об`єктивна сторона, відповідно до цієї ж норми, виражається діями, у контексті спірних правовідносин шляхом поширення ОСОБА_1 необґрунтованих звинувачень ОСОБА_2 у перевищенні ним службових повноважень.

Суб`єктивна сторона, як зазначено у поданні дисциплінарної комісії, виразилася у формі умислу.

Разом з цим комісією не встановлено найголовнішої у даному випадку кваліфікуючої ознаки дисциплінарного проступку у вигляді негативного наслідку, що виражається у заподіянні шкоди авторитету державної служби.

Проте дисциплінарна комісія у своєму поданні від 13.05.2022 спочатку висловила судження про наявність у діях позивача лише загрози авторитету державного органу та авторитету державної служби.

Однак в результаті, без будь-якої мотивації, комісія визнала дії ОСОБА_1 , про які повідомив перший заступник начальника ГУПФ у доповідній записці, дисциплінарним проступком у вигляді дій, що шкодять авторитету державної служби.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що висновок комісії протирічить сам собі, оскільки неможливо на підставі судження про загрозу, тобто по суті про замах, стверджувати про вчинення дії.

До того ж шкода авторитету державної служби виражається не в суб`єктивному сприйнятті суб`єктами цієї ж служби такого роду наслідків, а в наслідках, які підтверджуються об`єктивними доказами, як то негативна оцінка конфлікту у публікаціях засобів масової інформації, суспільний резонанс, скарги громадян з приводу недоліків роботи державного органу, зниження ефективності діяльності державного органу в цілому або окремих його напрямків діяльності, що безпосередньо пов`язані з учасниками конфлікту, негативна оцінка роботи державного органу вищестоящим у системі підпорядкування органом, тощо.

Отже, колегія суддів вважає, що всупереч наведеному висновки дисциплінарної комісії ґрунтуються лише на протиріччях та суб`єктивних судженнях про заподіяння ОСОБА_1 шкоди авторитету державної служби.

За відсутності усіх складових дисциплінарного проступку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, висновок дисциплінарної комісії про визнання дій позивача дисциплінарним проступком є не обґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення.

Невідповідність висновку дисциплінарної комісії критерію, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, свідчить про його протиправність.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ начальника ГУПФ від 23.05.2022 №6-С «Про оголошення догани ОСОБА_1 », який ґрунтується на протиправних висновках дисциплінарної комісії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року по справі № 440/4856/22 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 по справі № 440/4856/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський