Справа № 320/10289/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вишгородської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської міської ради від 30.06.2022 №18/72 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суміжною з земельною ділянкою :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти;

- зобов`язати Вишгородську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суміжною з земельною ділянкою :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти;

- відстрочити виконання рішення суду в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою до закінчення воєнного стану.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у оскаржуваному рішенні відповідач протиправно зазначає про те, що що спірна земельна ділянка належить кільком особам, без надання відповідних доказів вказаних обставинк, що свідчить про необгрунтованість такого рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Вишгородської міської ради від 30.06.2022 №18/72 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка суміжна із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, у зв`язку із тим, що земельна ділянка, яка розглядалася, як можлива для надання у власність, розташована в межах земельних ділянок, які вже знаходяться у власності або користуванні фізичних осіб - громадян України.

Зобов`язано Вишгородську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суміжною з земельною ділянкою :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти.

Відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмова, викладена у спірному рішенні №18/72 від 30.06.2022, була прийнята згідно положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, так як бажана земельна ділянка, як можлива для надання у власність, розташована в межах земельної ділянки, яка вже знаходиться у власності ОСОБА_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №787588.

Крім того, як зазначає апелянт, згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_3 підтверджується той факт, що межі земельної ділянки вказаної у клопотанні ОСОБА_1 від 28.05.2020 співпадають із межами земельної ділянки яка належить гр. ОСОБА_2 .

Відтак, враховуючи, що бажана земельна ділянка вже була предметом розгляду у провадженні Київського окружного адміністративного суду у справі 320/6902/20, рішення у якій було виконане відповідачем в повному обсязі, а доказів, які б підтверджували протиправність прийняття рішення Вишгородською міською радою VIII скликання №18/72 від 30.06.2022 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 » матеріали справи не містять, вказане свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 28.05.2020 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка є суміжною із земельною ділянкою :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти.

У зв`язку з протиправною бездіяльністю щодо не розгляду у строк, встановлений законом клопотання позивача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі №320/6902/20, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради, яка полягала у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 28 травня 2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суміжною з земельною ділянкою за кадастровим номером :01:124:0014 у відповідності до викопіювання з кадастрової карти та зобов`язано Вишгородську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28 травня 2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суміжною з земельною ділянкою за кадастровим номером :01:124:0014 у відповідності до викопіювання з кадастрової карти та прийняти відповідне рішення у встановленому законом порядку. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Як наслідок, Вишгородською міською радою VІІІ скликання повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2020 та прийнято рішення № 18/72 від 30.06.2022 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ».

Підставою для відмови слугувало те, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка суміжна із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, розташована в межах земельних ділянок, які вже знаходяться у власності або користуванні фізичних осіб - громадян України.

Не погоджуючись з такою відмовою та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем, на дотримання положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, не надано доказів невідповідності місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів та/або іншим нормативно-правовим актам, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, тому спірне рішення по справі не відповідає положенням частини другої статті 2 КАС України, та не містить в собі підстави відмови які чітко визначені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, тому є необґрунтованим, не вмотивованим та відповідно підлягає скасуванню.

Як наслідок, з належного захисту встановленого судом порушеного права позивача слід зобов`язати Вишгородську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою за спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята вказаної статті).

Отже, вказаними нормами визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, зокрема, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.

При цьому, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Таким чином, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Як свідчать матеріали справи, 28.05.2020 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, яка знаходиться в межах земель зони садибної забудови (Ж-1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка є суміжною із земельною ділянкою :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі №320/6902/20 Вишгородською міською радою VІІІ скликання повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2020 та прийнято рішення №18/72 від 30.06.2022 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ».

Підставою для відмови слугувало те, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка суміжна із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:124:0014, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, розташована в межах земельних ділянок, які вже знаходяться у власності або користуванні фізичних осіб - громадян України.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що обсяг даних про місце розташування бажаної земельної ділянки відповідно до графічних даних має бути таким, що дозволяє чітко ідентифікувати місце розташування бажаної земельної ділянки, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою та підтверджена викопіюванням з кадастрової карти (плану) у масштабі, який забезпечує чітке відображення всіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (у тому числі масштабі 1:5000), із зазначенням облікового номеру функціональної зони, кадастрової зони та кварталу.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а вирішуючи правове питання щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень із відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у випадку ненадання, зокрема, графічних матеріалів, зазначив, що у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку. Враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб),

Суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

У силу вимог статті 1 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; функціональна зона території - визначена комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, планом зонування території частина території територіальної громади, щодо якої визначений певний набір дозволених (переважних (основних) та супутніх) видів цільового призначення земельних ділянок та відповідно до законодавства встановлені обмеження у використанні земель у сфері забудови.

Згідно частини першої статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

У даному випадку, перевірка відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів та нормативно-правовим актам належить до повноважень відповідача.

У зв`язку з цим, Вишгородська міська рада наділена повноваженнями прийняти рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, якщо на підставі такої перевірки буде достовірно встановлена невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів та/або іншим нормативно-правовим актам, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У той же час, не зважаючи на вказані норми, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не обґрунтував його, а обмежився загальним формулюванням про невідповідність обраного позивачем місця розташування земельної ділянки, з огляду на те, що така земельна ділянка розташована в межах земельних ділянок, які вже знаходяться у власності або користуванні фізичних осіб - громадян України.

Разом з тим, відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави такої відмови у відповідному рішенні, така відмова має бути пояснена із вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Лише у своєму відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі відповідач зауважив, що бажана земельна ділянка, як можлива для надання у власність, розташована в межах земельної ділянки, яка вже знаходиться у власності ОСОБА_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №787588.

У свою чергу, позивач подав відповідне клопотання від 28.05.2020 із зазначенням приблизної площі земельної ділянки 0,10 га як такою, що суміжна із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:124:0014.

У той же час, з вказаного державного акту на земельну ділянку Серії АБ №787588 від 16.08.2016 щодо підтвердження права власності на земельну ділянку площею 0,0872 га в АДРЕСА_1 за гром. ОСОБА_3 та згідно плану меж земельної ділянки за кадастровим номером 011240020, яка належить останньому вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_3 (А) межує із земельними ділянками загального користування Вишгородської міської ради (Б, В) та із землею землекористувача гр. ОСОБА_4 (Г).

До того ж, земельна ділянка з кадастровим номером 011240020, що належить гром. ОСОБА_3 не є тією земельною ділянкою, яка вказана позивачем як суміжна за кадастровим номером :01:124:0014 зазначеною у клопотанні позивача.

Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що відповідачем проведена перевірка, відповідно до результатів якої встановлено невідповідність місця розташування містобудівній документації.

У даному випадку, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Відтак, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, безпідставно прийнявши рішення про відмову позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З огляду на неправомірність прийнятого Вишгородською міською радою рішення «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», таке рішення підлягає скасуванню, та з метою належного захисту встановленого судом порушеного права позивача слід зобов`язати Вишгородську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою за спірною земельною ділянкою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Вишгородської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук