Справа № 520/495/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07 квітня 2023 р. справа № 520/495/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Полянського Олега Олександровича - начальника Управління стратегічного розслідування в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань, Пащенка Романа Андрійовича - поліцейського офіцера громади Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії , -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про (з урахуванням ухвали суду від 31.01.2023р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог): 1) визнання дій начальника Управління стратегічних розслідувань в Харківській області - О.Полянського стосовно передачі на розгляд начальнику ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області М. Кудікову заяви позивача від 24.07.2022 року, про наявність ознак корупційного правопорушення в діях землевпорядника Височанської селищної ради ОСОБА_2 , з перекрученим на свій лад змістом заяви, неправомірними такими що порушили порядок розгляду заяви визначений ч.3 ст. 53-2 ЗУ "Про запобігання корупції"; 2) зобов`язання ОСОБА_3 провести розгляд означеної заяви позивача від 24.07.2022 року на дії ОСОБА_2 у відповідності з вимогами ч.3 ст. 53-2 ЗУ "Про запобігання корупції"; 3) визнання дій поліцейського офіцера громади ВП №3 ХРУП №1 ГУНП В Харківській області - Р. Пащенко стосовно розгляду заяви позивача від 24.07.2022 року відносно наявності ознак корупційного правопорушення в діях землевпорядника Височанської селищної ради ОСОБА_2 неправомірними, такими що здійснено з порушенням норм законодавчої бази України, на особистий розсуд при наявності конфлікту інтересів; 4) визнання дій ОСОБА_3 щодо викриття інформації про особу позивача неправомірними такими що порушили права позивача на конфіденційність, що гарантовані п. 6 ч.2 ст. 53-3 ЗУ "Про запобігання корупції".

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що владними суб`єктами були вчинені порушення закону стосовно порядку розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.07.2022 року.

Відповідач, ОСОБА_4 - начальник Управління стратегічного розслідування в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань (далі за текстом Відповідач №1) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову посилався на те, що заява ОСОБА_1 від 24.07.2022 року була розглянута із дотриманням вимог Закону України Про запобігання корупції. Інформація щодо даних, яка може ідентифікувати особу ОСОБА_1 будь-яким третім особам у зв`язку з перевіркою його заяви, окрім тих, що залучаються до перевірки (відповідні посадові особи Управління та Відділу поліції № 3) Управлінням не поширювалась та не розкривалась. Також, зазначено, що питання правильності та обґрунтованості вирішення заяви позивача по суті не відноситься до предмету адміністративного судочинства, та повинно вирішуватися до вимог КУпАП та кримінального процесуального законодавства, оскільки при цьому органи поліції під час проведення перевірки зазначеної заяви виконують не владні управлінські функції, а відповідні процесуальні функції. Тому підстави для повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.07.2022 відсутні, а отже позовні вишиті є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідач, ОСОБА_5 - поліцейський офіцер громади Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Харківській області (далі за текстом Відповідач №2) про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, але правом на подання письмового відзиву не скористався.

Позивач відповідь на відзив до суду не подав.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За матеріалами справи вбачається, що заявник 08.04.2022р. особисто прибув до адміністративної будівлі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області із наміром подати до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 5 інформаційних запитів про доступ до публічної інформації.

Під час цього візиту працівник указаної селищної ради - громадянин ОСОБА_6 повідомив, що діловод відсутній на робочому місці та власноручно отримав усі 5 інформаційних запитів, розписавшись на примірнику кожного із запитів.

У зв`язку із неотриманням відповідей на ці запити заявник 07.06.2022р. звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з метою притягнення Височанського селищного голову Харківського району Харківської області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

21.07.2022р. із листа секретаря Височанської селищної ради Харківського району Харківської області заявник дізнався про те, що вказані запити не пройшли реєстрацію у Журналі реєстрації інформаційних запитів.

22.07.2022р. близько 09:00год. заявник повторно прибув до адміністративної будівлі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області із наміром подати до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 5 тих же самих інформаційних запитів та заяву про притягнення до відповідальності працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянина ОСОБА_2 від 22.07.2022р.

Заяву гр. ОСОБА_1 від 22.07.2022р. про притягнення до відповідальності працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської області - громадянина ОСОБА_2 прийняв саме працівник Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянин ОСОБА_6 .

Зі змісту позовної заяви та наявної в матеріалах справи заяви від 24.07.2022р. вбачається, що 22.07.2022р. діловода Височанської селищної ради Харківського району Харківської області знов не було на робочому місці та позивачу було запропоновано надати звернення на реєстрацію двом особам, один з них був ОСОБА_6 . Інша особа відмовилась приймати звернення позивача, рекомендувавши з цього приводу звернутись ОСОБА_2 .

У цьому діянні (прийнятті працівником Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянином В.Ширяєвим заяви ОСОБА_1 від 22.07.2022р. про притягнення до відповідальності працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянина ОСОБА_2 замість вжиття дій з урегулювання конфлікту інтересів) заявник угледів ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, первинною причиною виникнення спору є діяння працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянина В.Ширяєва з приводу особистого прийняття заяви ОСОБА_1 від 22.07.2022р. про притягнення до відповідальності працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянина ОСОБА_2 (далі за текстом Заява №1) без вжиття дій з урегулювання конфлікту інтересів.

24.07.2022р. заявник звернувся до Національного агенства з питань запобігання корупції з приводу складання відносно працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської - громадянина ОСОБА_2 за зазначеним вище фактом протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за тексом Заява №2).

Листом №30-05/17228-22 від 05.08.2022р. Національне агентство з питань запобігання корупції в особі Департаменту запобігання конфлікту інтересів Заява №2 була спрямована до Національної поліції України.

17.08.2022р. Заява №2 надійшла за належністю до Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вх. Р-83).

17.08.2022р. оперуповноваженим Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України капітаном поліції Олегом Дмитрієвим було складено рапорт, в якому зазначено наступне: … на розгляді знаходиться заява громадянина ОСОБА_1 за вих. №Р-83 від 17.08.2022, щодо можливого вчинення землевпорядником Височанської селищної ради Харківської області ОСОБА_7 правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-7 КУпАП. За результатом розгляду заяви стало відомо, що зазначений заявник звернувся з 5 інформаційними запитами до Височанської селищної ради, а працівник вказаної селищної ради громадянин ОСОБА_6 повідомив, що діловод знаходиться на неробочому місці та власноручно отримав, та розписався на кожному запиті, проте відповіді в законний термін і не отримав. В подальшому заявник звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з метою витребування у селищної ради відповідей на власні запити, на що отримав відповідь про те, що вказані запити не пройшли реєстрацію у Журналі реєстрації інформаційних запитів, тобто втрачені, як описує ОСОБА_1 у своїй заяві. За результатом розгляду заяви, доповідаю, що за інформацією, яка викладена в заяві громадянином ОСОБА_1 , вбачається можливі факти службової недбалості землевпорядником Височанської селищної ради, що передбачено статтею 367 ККУ, але не як порушення Закону України Про запобігання корупції. На підставі вище викладеного, щодо можливого порушення законодавства в аспекті службової недбалості з боку Височанської селищної ради ОСОБА_2 прошу Вашого дозволу в порядку статті 214 КПК України на направлення матеріалів до ВП №3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Прошу Ваших вказівок по суті рапорту.

17.08.2022р. Відповідач №1 листом №Р-83 спрямував Заяву №2 до Начальника Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Харківській області підполковнику ОСОБА_8 для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

05.09.2022р. Відділом поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області подану заявником заяву зареєстровано в Журналі єдиного обліку за №8160.

Начальником Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковником поліції Олегом Полянським листом повідомлено заявника про те, що в Управлінні стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в межах компетенції розглянута скарга позивача щодо можливого вчинення землевпорядником Височанської селищної ради Харківської області ОСОБА_7 правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-7 КУпАП. У вказаній скарзі вбачається можливі порушення по факту службової недбалості землевпорядником Височанської селищної ради, що передбачено статтею 367 ККУ, але не як порушення Закону України Про запобігання корупції, у зв`язку з чим матеріал направлений до Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства, де у встановленому законом порядку зареєстровано в Інформаційно-телекомунікаційній системі Інформаційний портал Національної поліції України за №8160 від 05.09.2022р. Зазначені звернення розглядались відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Листом Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.10.2022р. №5229/119-90/01/20-2022 (за підписом начальника ВП - Максима Кудікова) заявник був сповіщений про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та порушення законодавства в аспекті службової недбалості з боку землевпорядника Височанської селищної ради Харківської області В.Ширяєва.

Стверджуючи про порушення відповідачами статусу ОСОБА_1 як викривача корупції, порушення порядку розгляду Заяви №2, перекручення змісту Заяви №2, проведення за Заявою №2 досудового розслідування без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розкриття статусу ОСОБА_1 за Заявою №2 як викривача корупції, заявник ініціював даний спір з метою розгляду Заяви №2 по суті у порядку ч.3 ст.523 Закону України «Про запобігання корупції».

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини з приводу практичної реалізації права особи на звернення унормовані, насамперед, приписами ст.40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а також додатково деталізовані приписами Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон України №393/96-ВР).

Водночас із цим, відносини стосовно доступу до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес регламентовані нормами Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі за текстом Закон від України 13.01.2011р. №2939-VI).

Згідно з п.п.2 ч.1 ст.5 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

У розумінні ч.1 ст.19 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

За правилами ч.1 ст.20 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст.24 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Міра юридичної відповідальності у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, - запроваджена ч.2 ст.2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Між тим, у даному конкретному випадку заявник за власним розсудом за відсутності відповідного письмового документа Національного агенства з питань запобігання корупції наділяє себе статусом викривача корупції у зв`язку із поширенням інформації про те, що 22.07.2022р. працівник органу місцевого самоврядування особисто прийняв та зареєстрував за обілками вхідної кореспонденції означеного субєкта владних повноважень Заяви №1 (тобто заяви гр. ОСОБА_1 від 22.07.2022р. про притягнення до відповідальності працівника Височанської селищної ради Харківського району Харківської області - громадянина ОСОБА_2 ).

Суд зазначає, що правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені Законом України від 14.10.2014р. №1700-VII «Про запобігання корупції» (далі за текстом - Закон України від 14.10.2014р. №1700-VII).

У розумінні ч.1 ст.1 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Правила запобігання та врегулювання конфлікту інтересів сформульовані законодавцем у положеннях ст.28 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII, згідно з ч.1 якої особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах заявник угледів конфлікт інтересів у діянні працівника органу місцевого самоврядування з приводу особистого прийняття і реєстрації за обліками вхідної кореспонденції органу місцевого самоврядування заяви громадянина України з приводу притягнення згаданого працівника до відповідальності, у той час як за визначенням ч.1 ст.1 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Зі застосованої законодавцем у приписах ч.1 ст.1 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII правової категорії «конфлікт інтересів» слідує, що кваліфікаційними ознаками даного явища є одночасно такі фактори як: 1) наявність приватного інтересу або наявність суперечності між приватним інтересом особи та службовими (представницькими) повноваженнями цієї ж особи; 2) вплив згаданої суперечності на об`єктивність (неупередженість) прийняття рішень або на вчинення/невчинення дій під час реалізації виконання службових (представницьких) повноважень особи.

Суто під час прийняття письмової заяви про притягнення до відповідальності будь-якої особи органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування (у тому числі і тієї, де порушено питання відносно особи такого працівника) працівник субєкта владних повноважень об`єктивно не здатен і згідно із законом не повинен приймати жодних рішень або вчиняти будь-яких дій, окрім документальної фіксації факту надходження письмового звернення, у цьому випадку працівник суб`єкта владних повноважень взагалі не наділений ані свободою адміністративного розсуду (дискрецією), ані змогою вчинити відмову від прийняття звернення громадянина України.

Однозначність і безальтернативність технічної дії працівника суб`єкта владних повноважень з приводу приймання та реєстрації вхідної кореспонденції будь-якого характеру взагалі виключає ймовірність існування у даному конкретному випадку конфлікту інтересів.

Статтею 1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.1727); Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст. 1727); Дії, передбачені частиною першою або другою, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік (ч.3 ст. 1727).

Відповідно до п.2 примітки до ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, законодавством запроваджена міра юридичної відповідальності за винні дії особи саме в умовах реального конфлікту інтересів, тобто у випадку наявності у особи фізичної змоги та компетенції прийняти рішення або реалізувати повноваження, що виключено у разі виконання суто технічної функції з прийняття та реєстрації за обліками субєкта владних повноважень вхідної кореспонденції.

Оскільки у Заяві №2 позивачем було порушено питання про притягнення до відповідальності за ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то розгляд цього звернення Відповідачем №1 було правомірно проведено саме за правилами КУпАП.

За визначенням ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

У розумінні ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251); Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.251).

Як то визначено ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ч.1 ст.254); Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.2 ст.254).

Відповідно до ч.1 ст.255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення за ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище) мають право складати уповноважені посадові особи органів Національної поліції України.

Згідно до п. п. 22-24 ч. 1 розділу III Положення про Управління стратегічних розслідувань в Харківської області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (затверджене наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.11.2019 № 17) Управління відповідно до своїх функцій: здійснює моніторинг та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія ст.3 Закону України Про запобігання корупції; здійснює збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією; здійснює складання в межах компетенції протоколів про правопорушення, пов`язані з корупцією, направляння їх до суду в установленому законодавством порядку.

Таким чином, Управлінням як спеціально уповноваженим підрозділом Національної поліції України - суб`єктом у сфері протидії корупції, на виконання обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 251 КУпАП здійснюється збір доказів зазначених в частині першої вказаної статті, з метою підтвердження або спростування факту вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.

У спірних відносинах Відповідачем №1 як одноособовим керівником Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України було проведено перевірку Заяви №2 та не було виявлено ознак порушення Закону України Про запобігання корупції працівником органу місцевого самоврядування, отже не було виявлено підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, про що було складено рапорт оперуповноваженого Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України капітаном поліції - Олегом Дмитрієвим.

Відповідно до ч.3 ст.532 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, здійснене через зовнішні або внутрішні канали повідомлення такої інформації, підлягає попередньому розгляду уповноваженою особою у строк не більше десяти робочих днів з дня внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів. У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

Окрім того, ч.3 ст.532 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII також передбачено, що інформація про можливі факти адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, одержана органами, уповноважені особи яких мають право складати протоколи про відповідні адміністративні правопорушення, розглядається в порядку, визначеному законом.

Оскільки за наслідками розгляду Заяви №2 Відповідачем №1 не було виявлено ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то Заява №2 цілком правомірно була спрямована Відповідачем №1 до Відділу поліції №3 ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області, про що заявник був сповіщений листом від 17.08.2022р. №Р-83.

При цьому, жодного перекручення відомостей Заяви №2 у спірних правовідносинах не відбулось, так як Заява №2 у незмінному вигляді була передана Відповідачем №1 до Відділу поліції №3 ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області як додаток до листа від 17.08.2022р. №Р-83.

Оскільки позивач у Заяві №2 не повідомляв про вчинення кримінальних правопорушень, то Відділ поліції №3 ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області не мав обов`язку проводити розгляд цього звернення у порядку Кримінального процесуального кодексу України із внесенням відомостей про Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Водночас, у подальшому листом від 05.10.2022р. №5229/119-90/01/20-2022 Відділ поліції №3 ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області сповістив заявника про те, що у разі незгоди саме із таким управлінським рішенням суб`єкта владних повноважень заявник має право на оскарження цього рішення у порядку ст.303 Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, оскільки після юридично умотивованого та документально вірного завершення Відповідачем №1 розгляду Заяви №2 у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII, Відділ поліції №3 ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області не мав підстав для розгляду Заяви №2 у порядку Кримінального процесуального кодексу України, то Заява №2 була правомірно розглянута за правилами Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч.1 ст.533 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Усвідомлюючи важливість запровадженого Законом України від 14.10.2014р. №1700-VII інституту викривачів як джерела отримання інформації про протиправні діяння, суд змушений зауважити, що імунітет викривача та обсяг відповідного державного захисту набувається у разі підтвердження компетентним суб`єктом права достовірності або прийнятності повідомленої інформації як виявлення факту вчинення корупційного діяння, як виявлення факту вчинення діяння, пов`язаного із корупцією, як виявлення факту порушення норм Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII.

У межах даного спору за рішенням Відповідача №1 такого підтвердження не відбулось, адже мала місце подія відмови компетентного органу Національної поліції України від складання протоколу про вчинення адміністративного проступку за ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення через відсутність події і складу відповідного протиправного діяння.

Відтак, у спірних правовідносинах заявник не набув прав за обсягом, згаданим законодавцем у ч.2 ст.533 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII.

Згідно з ч.1 ст.535 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII заборонено розкривати інформацію про особу викривача, його близьких осіб або інші дані, які можуть ідентифікувати особу викривача, його близьких осіб, третім особам, які не залучаються до розгляду, перевірки та/або розслідування повідомлених ним фактів, а також особам, дій або бездіяльності яких стосуються повідомлені ним факти, крім випадків, установлених законом.

Суд відмічає, що за матеріалами справи під час розгляду Відповідачем №1 Заяви №2 у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII жодного розкриття інформації про особу заявника стороннім особам не відбулось.

Непідтвердження Відповідачем №1 викладеного у Заяві №2 факту вчинення адміністративного правопорушення за ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно випадку реєстрації працівником органу місцевого самоврядування у якості вхідної кореспонденції скарги заяви відносно притягнення до відповідальності саме такого працівника до відповідальності, а також зміст Заяви №2 у сукупності зумовили подальший розгляд Заяви №2 за правилами Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 536 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII передбачено, що викривач має право отримувати інформацію про стан та результати розгляду, перевірки та/або розслідування у зв`язку із здійсненим ним повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону (ч.1 ст. 536); Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, надається викривачу за його заявою органом, юридичною особою, посадовою або службовою особою, відповідальною за розгляд, проведення перевірки та/або розслідування у зв`язку із здійсненим викривачем повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, не пізніше п`яти днів після отримання заяви, а також за кінцевими результатами розгляду, перевірки та/або розслідування (ст.536).

У спірних правовідносинах заявник отримав відповідь стосовно наслідків розгляду Відповідачем №1 Заяви №2 у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII листом від 17.08.2022р. №Р-83 та долучив копію цього листа до матеріалів позову у справі №520/495/23, а відтак, слід вважати, що до відома відповідача як викривача було доведено результати вирішення його власного звернення відносно складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних відносинах Відповідач №1 не вдавався до порушення прав (інтересів) заявника як викривача адміністративного правопорушення за ст.1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчасно та належно розглянув Заяву №2, вчинив волевиявлення про відсутність підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення та спрямував Заяву №2 за територіальною та предметною належністю відповідно до ознак ймовірно виявлених протиправних діянь.

У тексті позову заявник не зазначає взагалі жодних доводів про порушення Відповідачем №2 розгляду Заяви №2 у порядку Закону України «Про звернення громадян» після вчинення Відповідачем №1 волевиявлення з приводу припинення розгляду Заяви №2 у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII.

Лист Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.10.2022р. №5229/119-90/01/20-2022, яким заявник був сповіщений про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та порушення законодавства в аспекті службової недбалості з боку землевпорядника Височанської селищної ради Харківської області В.Ширяєва, підписано начальником ВП - Максимом Кудіковим.

Отже, суд звертає увагу, що рішення за Заявою №2 було прийнято не Відповідачем №2, а керівником Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Максимом Кудіковим.

На виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України судом за власною ініціативою безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору не виявлено ознак існування доказів порушення Відповідачем №2 порядку розгляду Заяви №2 за Законом України «Про звернення громадян», оскільки Заява №2 була вирішена по стуі не Відповідачем №2, а Відділом поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відсутність факту порушення прав (інтересів) заявника та відсутність підтверджених матеріалами справи фактів вчинення Відповідачем №1 порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII під час розгляду Заяви №2, а Відповідачем №2 норм Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду Заяви №2 є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева