Справа № 308/17863/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 308/17863/21 пров. № СК-А/857/4669/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання: Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2022 року по справі (ухвалене головуючим-суддею Івановим А.П. у відкритому судовому засіданні в порядку ч.4 ст.229 КАС України у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради (далі - виконком Ужгородської міської ради, відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради №20.02-03/495 від 16.12.2021.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, виконком Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоводенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що визначальним для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення факту продажу алкогольними напоями у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби. Вказує, що в матеріалах справи наявний товарний чек, який підтверджує факт продажу алкогольного напою позивачем 20.11.2021 о 02 год 41 хв. Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча були належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 КАС України, а порядок повідомлення їх учасників статті 268 цього Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою адміністративної комісії виконкому Ужгородської міської ради №120.02-03/495 від 16.12.2021 ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Оспорювана постанова була прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №34365, зміст якого полягав у тому, що позивачка 20.11.2021 в заборонений час доби, за адресою : АДРЕСА_1 , будучи продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснила продаж невстановленій особі алкогольного напою пляшки коньяку марки «Тиса», ємністю 0,250 грам, чим порушила правила торгівлі алкогольними напоями, затверджені рішенням органу місцевого самоврядування.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, позивачка звернулася до адміністративного суду з вимогою про її скасування

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення позивачкою продажу алкогольних напоїв в заборонений органом місцевого самоврядування час доби, зокрема відсутній розрахунковий документ (фіскальний чек), що підтверджує факт продажу алкогольних напоїв.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною другою статті 156 КУпАП встановлено відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, зокрема, торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відомості про вчинення адміністративного правопорушення зазначаються у складеному відповідною особою протоколі, при цьому вимоги до його змісту визначені нормами КУпАП.

На підтвердження правомірності оспорюваної постанови відповідачем на вимогу суду надано матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , в описі яких міститься фіскальний чек та диск з відеофіксацією адміністративного правопорушення.

З оглянутого відеоматеріалу з нагрудної камери поліцейського видно, що працівник поліції, який займався оформленням матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , перед відвідуванням магазину, у якому нібито було здійснено продаж алкогольних напоїв у заборонений час, попередньо спілкувався з особою, яка мала при собі пляшку алкогольного напою, однак таку особу працівник поліції не встановив, як і не встановив де така особа придбала такий напій.

У подальшому, ввійшовши до приміщення магазину, працівник поліції розпочав розмову з позивачкою, у ході якої остання зателефонувала до свого адвоката, який просив не розглядати справу за його відсутності та зачекати його, при цьому ОСОБА_1 повідомила, що жодних порушень не вчиняла та не буде продовжувати розмову без адвоката. Незважаючи на це, працівник поліції оформив матеріали, порушивши визначену законом процедуру та права особи, відносно якої вирішується питання притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 268 КУпАП.

Також з долученого до справи відеозапису видно, що працівник поліції, який безпосередньо спілкувався з ОСОБА_1 , продемонстрував фіскальний чек, проте звідки такий у нього взявся та чи це той самий фіскальний чек, який додавався до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, докази у даній справі відсутні, а також відсутні докази належного вилучення та приєднання до справи такого доказу. Більше того, у колегії суддів виникають сумніви чи такий взагалі видавався саме у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Отже, колегія суддів констатує порушення процедури оформлення протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно оцінки як доказу долученого до матеріалів справи фіскального, колегія суддів зазначає наступне.

Форму та зміст розрахункового документа визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 (далі - Положення №13).

Розділом ІІ п.2 Положення №13 визначено обов`язкові реквізити, які має містити фіскальний чек, яких долучений до справи про адміністративне правопорушення фіскальний чек не містить, а тому не може вважатися належним доказом продажу алкогольного напою у заборонений час доби саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зокрема, фіскальний чек не містить жодних обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №13, а саме : найменування суб`єкта господарювання, назва господарської одиниці та адреса господарської одиниці, код товарної підкатегорії, напис «фіскальний чек» тощо).

На думку колегії суддів, вказані документи та відеоматеріали, в розумінні ст.251 КУпАП, не можуть вважатися належними доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою, оскільки він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

За змістом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

У даній категорії справ, відповідач має довести факт законності прийняття оскаржуваного рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку, адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача та визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Колегія суддів також зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 КУпАП.

У постанові від 26.04.2018 по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Колегія суддів вважає, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не мав достатньо доказів для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення інформації про склад адміністративного правопорушення в діях позивачки не містить, а інших доказів вини позивачки у продажі алкогольного напою не встановленій особі у заборонений час доби відповідач не досліджував.

Колегія суддів зазначає, що КУпАП встановлюються чітки стадії притягнення особи до відповідальності, зокрема, виявлення правопорушення, його фіксація, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед прийняттям постанови та відібранням пояснень від правопорушника, роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що оспорювана постанова містить інформацію про порушення позивачкою правил торгівлі алкогольними напоями, разом з тим судом встановлено, що відповідачем під час розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 не дотримався вимог ст.280 КУпАП, не врахував факту неналежного оформлення адміністративних матеріалів, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не перевірив наявність чи відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення, і, як наслідок, прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.156 КУпАП України.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а міститься висновок, згідно якого в силу принципу презумпції невинуватості, який підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, факт вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП є недоведеним.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування.

Стосовно інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2022 року по справі №308/17863/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 06.04.2023