Справа № 620/5549/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5549/22 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому просила:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в переведенні з 03.12.2021 позивача на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.11.2019 №09-43/1716 та від 05.12.2019 №09-39/3529;

2) зобов`язати відповідача перевести з 03.12.2021 позивача на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.11.2019 №09-43/1716 та від 05.12.2019 №09-39/3529.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має достатній стаж для призначення пенсії державного службовця, втім відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за Законом України «Про державну службу», вказавши, що станом на 01.05.2016 стаж на посадах державної служби становить 5 років 6 місяців 24 дні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з 03.12.2021 на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.11.2019 №09-43/1716 та від 05.12.2019 №09-39/3529.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести з 03.12.2021 ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.11.2019 №09-43/1716 та від 05.12.2019 №09-39/3529.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не зважаючи на те, що страховий стаж позивача складає 43 роки 2 місяці 23 дні, однак стаж державної служби становить лише 5 років 6 місяців 24 днів.

На думку апелянта, оскiльки рiшення пpo вiдмову в перерахунку ленсii виносилось Головного управлiння Пенсійного фонду України у Хмельницькій областi, а на облiку позивач перебувас в Головному управлінні Пенсійного фонду в Чернiгiвськiй областi, відтак немає жожних пiдстав визнавати протиправною бездiяльність Головного управлiння Пенсiйного фонду Украiни в м. Києвi щодо не прийняття iндивiдуальною акту про переведення на інший вид пенсії.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 19.06.1978 по 31.07.2017 ОСОБА_1 працювала на посадах в органах місцевого самоврядування.

На даний час, позивач перебуває на облiку в Головному управлiннi Пенсiйного фонду України в Чернігiвськiй областi та отримує пенсiю за віком вiдповiдно до Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсiйне страхування».

У подальшому, позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві за переведенням на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу».

Відповідачем листом від 14.12.2021 повідомлено про рішення, яким відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця, оскільки відповідно до наданих документів страховий стаж складає 43 роки 2 місяці 23 дні, а стаж на посадах державної служби становить 5 років 6 місяців 24 дні.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки питання питання достатності у позивача стажу для призначення пенсії як державному службовцю було предметом розгляду у справі №741/1679/17 згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019, тому наявні підстави для зобов`язання пенсійного фонду перевести з 03.12.2021 ОСОБА_1 на пенсію державного службовця.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Аналогічні приписи закріплено і у статях 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина третя статті 45 Закону № 1058-IV).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення його з пенсії за віком вiдповiдно до Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсiйне страхування» на пенсію за віком по Закону України «Про державну службу».

Так, до 01 травня 2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 №3723-VIII.

У силу вимог статті 37 Закону №3723-VIII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 (надалі - Закон №889-VІІІ).

У зв`язку з набранням чинності Закону №889-VІІІ, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

За правилами пункту 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи у переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком по Закону України «Про державну службу», пенсійний орган виходив з підстав відсутності необхідного стажу для призначення пенсії за вказаним Законом.

Так, згідно записів в трудовій книжці позивача, станом на 01.05.2016 остання мала необхідний стаж роботи в органах місцевого самоврядування, який прирівнюється до держслужби, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто досягла регламентованого ст.26 Закону №1058-IV пенсійного віку, і за сукупності зазначених умов набула право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від складових заробітку, з яких сплачено страхові внески.

При цьому, питання достатності у позивача стажу для призначення пенсії як державному службовцю було предметом розгляду у справі №741/1679/17 згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019, якою зобов`язано Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 09.11.2017 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% від заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За правилами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказане, посилання відповідача на наявність у позивача стажу на посадах державної служби 5 років 6 місяців 24 дні колегія суддів не приймає до уваги.

У статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що з 01.05.2016 правовою підставою для збереження в жінки права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII є одночасна сукупність наступних умов:

1) стаж держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі);

2) досягнення жінкою віку, визначеного ст.26 Закону №1058-IV, якою для жінок, які народилися в період з 01.04.1959 по 30.09.1959, регламентовано пільговий вік - 58 років.

Таким чином, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» № 889-VIII (09 листопада 2017 року) позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 58 років, та станом на 01.05.2016 позивач займала посаду державної служби та мала необхідний стаж служби, яка дає право на призначення державної пенсії, відтак остання має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в переведенні з 03.12.2021 позивача на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Перехідних положень Закону України №889-VIII «Про державну службу» з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.11.2019 №09-43/1716 та від 05.12.2019 №09-39/3529 та зобов`язання відповідача перевести з 03.12.2021 позивача на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Перехідних положень Закону України №889-VIII «Про державну службу» з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.11.2019 №09-43/1716 та від 05.12.2019 №09-39/3529.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення про відмову у переведенні на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» прийнято не Головним управління Пенсійного фонду України у місті Києві, а Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, колегія суддів не приймає до уваги, так як спірне рішення прийнято саме відповідачем, про що свідчить лист від 14.12.2021.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук