Справа № 480/6026/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 р.Справа № 480/6026/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Савицька Н.В., м. Суми, повний текст складено 16.12.21 року у справі № 480/6026/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ»

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ», звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.06.2021 року №01, №01, №01.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року у справі № 480/6026/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року у справі № 480/6026/21, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за відсутності доказів які свідчили б про те, що фінансово-господарська операція між позивачем та його контрагентом не була спрямована на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, як і не дослідив належним чином питання оподаткування податком на додану вартість ліквідованих основних засобів, з урахуванням того, що такі операції не підпадають під визначення операції з постачання товарів/послуг, а тому не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Сумській області, у відповідності до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказу начальника Головного управління ДПС у Сумській області від 01.04.2021 року №554-кп, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 30.05.2018 року по 31.12.2020 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.05.2018 року по 31.12.2020 року, за наслідками якої складено Акт про результати документальної планової перевірки ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» №2797/18-28-07-01-07/42168309/41 від 02.06.2021 року, за висновками якого встановлено порушення ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ»:

1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 161 251 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 161 251 грн., та зменшено від`ємне значення по податку на прибуток за 2020 рік на суму - 352 049 грн.;

2) п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 503 016 грн., у тому числі за вересень 2019 року у сумі 24 708 грн., за квітень 2020 року у сумі 115 422 грн., за червень 2020 року у сумі 75 511 грн., за липень 2020 року у сумі 6 300 грн., за вересень 2020 року у сумі 23 824 грн., за жовтень 2020 року у сумі 54 016 грн., за листопад 2020 року у сумі 65 063 грн., та за грудень 2020 року у сумі 138 172 грн.;

3) п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік за місцем розташування об`єктів нерухомого майна в м. Охтирка (Охтирська міська рада код КОАТУУ ) в результаті чого, згідно п.120.1 ст.120 ПКУ буде застосовано штрафну санкцію;

4) абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 2- 3 квартали 2019 року та 1 квартал 2020 року із недостовірними відомостями та помилками;

5) п.1 частини першої ст. 4, п. 1 частини першої ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за 2019 рік у сумі 2 323,98 грн., у тому числі за квітень 2019 року у сумі 2 323,98 грн. (т. 1 а.с. 30 - 101).

На підставі вищевказаного Акта перевірки, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.06.2021 року:

- № 01 яким, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.2 статті 123, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України за порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, а саме заниження сум грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за 2019 рік на суму 161 251 грн. позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму - 161 251 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 40 312,75 грн. (т. 1 а.с. 171-172).

- № 01 яким, на підставі пункту 54.3 статті 54, статті 58 Податкового кодексу України позивачу, за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, а саме зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації № (реєстрації в контролюючому органі) 11695931 зареєстрована 01.03.2021 року за звітній період 12.2020 на суму 352 049 грн. завищено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 352 049 грн. (т. 1 а.с.174).

- № 01 яким, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.2 статті 123, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України за порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на додану вартість на суму 503 016 грн. позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму - 503 016 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 125 754 грн. (т. 1 а.с. 169-170).

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до підпункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пункту 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Стаття 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) передбачає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Водночас, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Водночас cам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Зазначений правовий висновок був наведений у постанові Верхового Суду від 13 липня 2022 року у справі № 520/223/20, в якій Судом також було наголошено на тому, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

У справі, яка розглядається, на підтвердження здійснення господарської операції з придбання позивачем пінопласту ПСБ-С 25 (9кг) 100 мм. на суму 104 946,50 грн. у тому числі ПДВ 17 497,08 грн. позивачем надано виписані контрагентом ТОВ «Вл-Інвестгруп» видаткову накладну №125, та товарно-транспортну накладну №Р125 від 30.11.2020.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 1 Закону № 996-XIV обов`язковими для первинного документу є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.

Відповідно до абзаців двадцять п`ятого та двадцять шостого розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 1.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Документи, передбачені Правилами № 363, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Зазначений висновок наведений у постанові Верхового Суду від 13 липня 2022 року у справі № 520/223/20 в якій Судом також зазначено про те, що наявність первинних документів є обов`язковою, але не єдиною достатньою умовою для формування податкового кредиту, оскільки виконання зобов`язання за правочином зумовлює складання й інших документів. Формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції, якщо контролюючий орган наводить доводи, які ставлять під сумнів її здійснення, зокрема доводи щодо неможливості здійснення поставок контрагентом з огляду на відсутність у нього матеріальних, трудових ресурсів для здійснення підприємницької діяльності та не відповідність при цьому номенклатури придбаних товарів номенклатурі поставлених товарів згідно з даними з Єдиного реєстру податкових накладних; епізодичну або обмежену терміном, на який припадають дати виписування документів на операцію з постачання, фінансову та податкову звітність контрагента, не відображення у цій звітності відповідних податкових зобов`язань, відсутність контрагента за місцезнаходженням.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що обставинами, які свідчать про безтоварність господарської операції, можуть бути наприклад, об`єктивна неможливість здійснення господарських операцій контрагентом, враховуючи податкову інформацію щодо характеру його діяльності; не встановлення джерела походження товару за результатами аналізу ланцюга постачання за даними Єдиного реєстру податкових накладних (так званий «обрив» ланцюга постачання); не відповідність предмета поставки видам господарської діяльності контрагентів у ланцюгу постачання; наявність кримінальних проваджень щодо контрагента; відсутність документів бухгалтерського обліку, складення яких передбачено правовими нормами або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту, та/чи суттєві недоліки в їх оформленні, тощо.

У постанові від 14 лютого 2020 року (адміністративне провадження № К/9901/26975/18) Верховний Суд зробив висновок, що у разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести, що у нього були встановлені законом підстави для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми податкового зобов`язання. З`ясовуючи обставини щодо реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Як вказувалось вище, на підтвердження здійснення господарської операції з придбання позивачем пінопласту ПСБ-С 25 (9кг) 100 мм. на суму 104 946,50 грн. у тому числі ПДВ 17 491,08 грн. позивачем надано виписані контрагентом ТОВ «Вл-Інвестгруп» видаткову накладну та товарно-транспортну накладну.

В акті перевірки №2797/18-28-07-01-07/42168309/41 від 02.06.2021 року та у процесі розгляду справи податковим органом зазначено, що ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» до перевірки не надано договору поставки вищевказаного товару, додатків до договору, додаткових угод, специфікацій, які містили б інформацію про предмет договору, інформацію про місцезнаходження складу постачальника товару, а з наданої товарно-транспортної накладеної неможливо встановити час прибуття та вибуття транспортного засобу.

Зазначено також про відсутність документів які супроводжували перевезення товару, зокрема, шляхових листів, журналів/регістрів обліку перевезень, та встановлено, що за відсутності будь-яких інших документів стосовно вищевказаного товару неможливо встановити його походження. Під час перевірки встановлено непідтвердження ланцюга постачання зазначеного товару ТОВ «Вл-Інвестгруп». Також зазначено, що станом на час «придбання» вищевказаного товару 30.11.2020 року на підприємстві постачальника ТОВ «Вл-Інвестгруп» працював один найманий працівник.

Колегія суддів зазначає, що як встановлено з наданої позивачем товарно-транспортної накладної від 30.11.2020 року (т. 3 а.с. 87-87 з.б.), вона дійсно не містить даних про дату та час вибуття та прибуття транспортного засобу. Також незаповненою залишена графа щодо вантажно-розвантажувальних операцій та підписів відповідальних осіб.

На виконання протокольної ухвали апеляційного суду від 12.01.2023 року, якою ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» було запропоновано надати письмові пояснення з документальними підтвердженнями стосовно господарської операції з ТОВ «Вл-Інвестгруп» із зазначенням про те, на підставі якого договору отримано пінопласт, спосіб доставки і отримання від контрагента, ким саме отримано цей товар і на підставі яких довіреностей, доказів зберігання та використання у власній господарській діяльності, позивачем надано вищевказані виписані контрагентом ТОВ «Вл-Інвестгруп» видаткову накладну та товарно-транспортну накладну від 30.11.2020 року.

Також колегія суддів враховує, що обґрунтовуючи в апеляційній скарзі відсутність договору між позивачем та його контрагентом щодо вищевказаних відносин ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» зазначає про те, що приписами Господарського кодексу України допускається укладення договору у спрощений спосіб, а саме шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами тощо, водночас будь-яких доказів на підтвердження того, чим була узгоджена/урегульована домовленість між сторонами у даному випадку, позивачем не надано та не конкретизовано.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 825/3990/14 викладена правова позиція, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Отже, незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій, недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2018 року (адміністративне провадження № К/9901/2599/18) наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Водночас, відповідно до принципу змагальності, суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Колегія суддів зазначає, що заперечуючи обґрунтованість доводів податкового органу щодо непідтвердження реальності вищевказаної господарської операції, позивачем у даному випадку не спростовано такі доводи суб`єкта владних повноважень жодними доказами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав не погодитись з висновком податкового органу щодо недоведеності права у ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ на суму 17 497,08 грн. за вищевказаною операцією, та приходить до висновку про обґрунтованість збільшення відповідачем позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 17 491,08 грн., та завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 87 455 грн.

Що стосується встановлення під час перевірки заниження ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» фінансового результату до оподаткування, в результаті чого відбулось заниження податку на прибуток, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказувалось вище, за правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон (далі - Закон № 996-ХІV).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 996-ХІV України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Під час перевірки податковим органом для визначення доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) використані надані ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» первинні документи та дані бухгалтерського обліку по рахунках: 701 «Дохід від реалізації готової продукції»; 702 «Дохід від реалізації готових товарів»; 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг», 71 «Інші операційні доходи»; 73 «Інші доходи»; 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями»; 681 «Розрахунки за авансами одержаними», 311 «Проточні рахунки в національній валюті», згідно яких встановлено заниження позивачем фінансового результату до оподаткування податком на прибуток в результаті заниження доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків). Встановлено, що в результаті таких дій занижено фінансовий результат за 2019 рік на суму 895 837 грн., та за 2020 рік на суму 264 841 грн.

Згідно висновку акту перевірки порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України спричинило заниження податку на прибуток всього у сумі 161 251 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 161 251 грн., та зменшення від`ємного значення по податку на прибуток за 2020 рік на суму - 352 049 грн.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» жодних доводів та доказів в обґрунтування неправомірності висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України не містить.

На виконання протокольної ухвали апеляційного суду від 12.01.2023 року, якою ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» було запропоновано надати письмові пояснення щодо сум відхилення фінансового результату за даними декларацій і бухгалтерського обліку в 2019-2020, позивачем надано письмові пояснення, в яких зазначено про те, що дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) складає з себе дані бухгалтерського обліку по рахунках: 701 «Дохід від реалізації готової продукції»; 702 «Дохід від реалізації готових товарів»; 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг», 71 «Інші операційні доходи»; 73 «Інші доходи»; 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями»; 681 «Розрахунки за авансами одержаними», 311 «Проточні рахунки в національній валюті».

Зазначено, що «звіт малого підприємства (стандарт 25)» за 2019 рік був сформований 29.02.2020 року, та зданий 01.03.2020 року, але при груповому перепроведенні документів перепровелися документи, які були не проведені, тому що помилково занесені (такої бухгалтерської операції не існувало).

Зазначено, що «звіт малого підприємства (стандарт 25)» за 2020 рік був сформований 22.02.2021 року, та зданий 26.02.2021 року, але при груповому перепроведенні документів перепровелися документи, які були проведені, але виправлені (пройшов збій у програмі 1с при останньому перепроведенні документів, та виключенні світла).

Зазначено, що ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» неумисно занизило базу оподаткування з податку на прибуток, а у зв`язку із змінами в бухгалтерському обліку при перепроведенні документів (т. 3 а.с. 74-75).

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 109.1 статті 109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 112.1 статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності п. 112.2 ст. 112 ПК України.

В акті перевірки податковим органом зазначено про те, що ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» мало всі можливості дотриматися правил та норм визначених ПК України, однак вказаного не здійснило.

Колегія суддів враховує відсутність в матеріалах справи доказів вжиття платником податків ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, які виключали б, або спростовували б висновок про те що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків у даному випадку діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

З огляду на вищезазначене, враховуючи допущення ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» порушень п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України у вигляді заниження фінансового результату за 2019 -2020, внаслідок чого відбулося заниження податку на прибуток всього у сумі 161 251 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 161 251 грн., та зменшення від`ємного значення по податку на прибуток за 2020 рік на суму - 352 049 грн., колегія суддів приходить до висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.06.2021 року № 01 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму - 161 251 грн., та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 40 312,75 грн., та № 01 про завищення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 352 049 грн.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 01 яким, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.2 статті 123, пункту 57.3 статті 57 ПК України за порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 ПК України, а саме заниження податку на додану вартість на суму 503 016 грн. позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму - 503 016 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 125 754 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В ході перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» за самостійним рішенням здійснювало списання основних засобів (ворота, холодильники, експресо машина), та малоцінних необоротних матеріальних активів (насоси, шини, вентилятори, двері, кондиціонери, жалюзі) та бітуму дорожнього марки 70/000, однак не склало податкові накладні та не зареєструвало їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме у квітні 2020 року на суму ПДВ 115 422 грн.; в червні 2020 року на суму ПДВ 75 511 грн.; в липні 2020 року на суму ПДВ 6 300 грн.; у вересні 2020 року на суму ПДВ 23 824 грн.; в жовтні 2020 року на суму ПДВ 54 016 грн.; у листопаді 2020 року на суму ПДВ 47 572 грн., та у грудні 2020 року на суму ПДВ 138 172 грн.

Згідно висновку акту перевірки порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України спричинило заниження податку на додану вартість всього у сумі 503 016 грн.

Заперечуючи проти збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 503 016 грн. скаржник зазначає, що згідно п. 189.9 ст. 189 ПК України платник податків звільняється від податкового зобов`язання з податку на додану вартість коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку із їх знищенням, розібранням або перетворенням, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Зазначає, що згідно актів списання ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» здійснено списання основних засобів внаслідок неможливості їх використання за первісним призначенням, тобто в силу об`єктивних причин.

При цьому зазначає, що положеннями пункту 189.9 ст. 189 ПК України не визначено порядку подання платником податку документів щодо ліквідації основних засобів.

Колегія суддів зазначає, що згідно підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно п. 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг регламентовано ст.188 цього Кодексу. А саме база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Згідно пункту 189.9 статті 189 ПК України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України також передбачено, що не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Колегія суддів зазначає, що складені та підписані постійно діючою комісією Акти на списання основних засобів типової форми №03-3, що містять дані, які характеризують об`єкти основних засобів та причини їх вибуття, за умови їх затвердження посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно із статутом підприємства приймати рішення щодо ліквідації об`єктів основних засобів, визнаються належними документами, які подаються органу ДПС під час перевірки та які є необхідними для правильного застосування вимог останнього абзацу підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 та другого абзацу пункту 189.9 статті 189 ПК України.

Аналогічний висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 808/3191/16, я вкій Судом зокрема було зазначено, що: «застосовуючи пункт 189.9 статті 189 ПК України, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що обов`язковою умовою для визнання ліквідації основних засобів такою, що не є постачанням основних виробничих або невиробничих засобів є те, що така ліквідація здійснюється без згоди платника податків, тобто, спричинена виключними обставинами, за відсутності яких такий основний засіб продовжував би використовуватися за первісним призначенням. Також законодавець передбачив, що не є постачанням основних виробничих або невиробничих засобів випадок, коли ліквідація таких засобів зумовлена їх знищенням, розібранням або перетворенням у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Водночас, лише деякі наявні в матеріалах справи акти на списання основних засобів типової форми №ОЗ-3 містять вказівку на демонтаж відповідних засобів, тобто їх розібрання (перетворення) з подальшим отриманням лома, однак, більша частина актів складена на списання засобів із зазначенням підстави - непридатність до подальшого використання.

Однак, суди попередніх інстанції на це уваги не звернули, правової оцінки таким обставинам в контексті приписів пункту 189.9 статті 189 ПК України не надали.».

Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах цієї справи акти на списання основних засобів типової форми №ОЗ-3 не містять вказівки про демонтаж відповідних засобів, тобто їх розібрання (перетворення), акти складені на списання засобів із зазначенням підстави - «прийшов в негодність» (т. 1 а.с. 179-т. 2 а.с. 58).

При цьому колегія суддів враховує, що у відповідності до положень наказу Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 352 «Про затвердження типових форм первинного обліку» форма акта на списання основних засобів (форма № ОЗ-3) застосовується для оформлення вибуття основних засобів (крім автотранспортних засобів) при повному або частковому їх списанні. Акт складається у двох примірниках комісією, призначеною керівником підприємства, будови, організації, затверджується керівником підприємства (організації) або особою, на те уповноваженою. Перший примірник акта передають до бухгалтерії, другий залишається у особи, відповідальної за зберігання основних засобів та є підставою для здачі на склад запчастин, що залишилися в результаті їх списання, а також матеріалів, металобрухту і т.п.

Витрати по списанню, а також вартість матеріальних цінностей, що надійшли від зносу та розборки будинків, споруд, демонтажу обладнання і т.п. відображають в акті в розділі «Розрахунок результатів списання об`єктів».

Колегія суддів враховує, що з наявних в матеріалах справи актів на списання основних засобів (форма № ОЗ-3) встановлено, що у жодному з них розділ «Розрахунок результатів списання об`єктів» не заповнений. При цьому, до прикладу, як встановлено з матеріалів справи ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» здійснювало списання таких основних засобів, як зокрема, ворота секційні підйомні СП.Р. TREND-TS, двері металеві (10 см.).

Як встановлено податковим органом та не заперечується позивачем, під час придбання товарно-матеріальних цінностей, списаних ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» згідно зазначених актів, суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком контролюючого органу про допущення позивачем порушення п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що спричинило заниження податку на додану вартість, та правомірність податкового повідомлення-рішення № 01 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму - 503 016 грн., і, відповідно, застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) у сумі 125 754 грн.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на положення частини 1 статті 308 КАС України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції та правильності рішення суду не спростовують, підстави для її задоволення відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 року у справі 480/3275/22 суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року у справі № 480/6026/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 06.04.2023 року