Справа № 260/2284/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/2284/21 пров. № А/857/3404/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі №260/2284/21 (головуючий суддя Гебеш С.А., час ухвалення: 10 год. 50 хв., м. Ужгород, повне судове рішення складене 27 травня 2022 року) за адміністративним позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації, про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

10 червня 2021 року Керівник Ужгородської окружної прокуратури звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації, в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини національного значення - Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166 та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської ОДА про занесення такого до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

б) зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини національного значення - Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166 та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської ОДА про занесення такого до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

в) стягнути з відповідача на користь Закарпатської прокуратури витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Ужгородською окружною прокуратурою в ході здійснення представницьких повноважень вивчено стан дотримання охорони культурної спадщини на території міста Ужгород. За результатами опрацьованих матеріалів виявлено факт протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не виготовленні облікової документації на об`єкт культурної спадщини Будинок правління Ужгородського комітату (мур) та неподанні до органу охорони культурної спадщини вищого рівня пропозиції про занесення вказаного об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Враховуючи вищенаведене, керівник Мукачівської окружної прокуратури звернувся за захистом порушеного права.

Рішенням від 17 травня 2022 року Закарпатський окружний адміністративний суд позовну заяву задовольнив повністю.

Визнав протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини національного значення будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166 та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації про занесення такого до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Зобов`язав Виконавчий комітет Ужгородської міської ради виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини національного значення будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166 та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації про занесення такого до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Свою апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що Департамент культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації наділений повноваженнями щодо формування та подання в установленому порядку Міністерству культури та інформаційної політики України пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього. Скаржник вказує, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини є Міністерство культури та інформаційної політики України, який і є компетентним та уповноваженим органом, що має передбачене чинним законодавством право звернення до суду з цим позовом.

Також зазначає, що виконавчий комітет міської ради надав лист-пропозицію від 13.07.2021 №03-08/476, надіслану Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації, із пропозицією про занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України пам`ятку архітектури та містобудування національного значення Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер 166.

Відповідач також зазначає, що обов`язок щодо безпосереднього обліку об`єктів культурної спадщини національного значення покладено на відповідні органи державної влади.

З огляду на викладене, виконавчий комітет просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ужгородська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на тому, що Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, який мав би захищати інтереси держави (суспільства) від неправомірних діянь в суді не може здійснити такий захист, оскільки сам є порушником, справедливим реалізатором цієї функції може виступати лише прокуратура в силу норм, передбачених Конституцією та законодавством України. Вважає, що саме на Виконавчий комітет Ужгородської міської ради як на уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини, законодавчо покладений обов`язок щодо подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, яким своєю бездіяльністю цей обов`язок порушено. Водночас, вказує, що Міністерство культури та інформаційної політики України не є тим компетентним та уповноваженим органом, що має передбачене чинним законодавством право звернення до суду з даним позовом.

Представник Закарпатської обласної прокуратури в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставності та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що Ужгородською окружною прокуратурою в ході здійснення представницьких повноважень вивчено стан дотримання охорони культурної спадщини на території міста Ужгород та встановлено, що відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР № 970 від 24.08.1963 затверджено список пам`ятників архітектури на території Української РСР, до якого включено Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер 166, як пам`ятку архітектури національного значення. Однак з Державного реєстру нерухомих пам`яток України встановлено, що вказаний об`єкт не внесений до такого реєстру як об`єкт культурної спадщини.

Позивач зазначає, що відповідно до інформації Закарпатської обласної державної адміністрації Виконавчий комітет Ужгородської міської ради з пропозицією про занесення об`єкта культурної спадщини Будинку правління Ужгородського комітату (мур) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, до Департаменту культури Закарпатської ОДА, як до органу охорони культурної спадщини вищого рівня, не звертався.

Вважаючи, що Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради не виконано положення Закону України ,,Про охорону культурної спадщини та допущено протиправну бездіяльність, Ужгородська окружна прокуратура звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом до Виконавчого комітету про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.

Суд першої інстанції вказав, що з Державного реєстру нерухомих пам`яток України вбачається, що Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166, як об`єкт культурної спадщини до такого не внесений. Суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку саме на відповідача - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради покладається обов`язок подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації про занесення Будинку правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що занесенню об`єкта культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує певна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини, до яких належить і Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, та до повноважень якого віднесено виготовлення облікової документації на об`єкти культурної спадщини, що знаходяться на її території та подання пропозицій Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач повинен виконати вимоги положення Закону України ,,Про охорону культурної спадщини та вищезазначених підзаконних актів, та в підсумку подати пропозиції про занесення Будинку правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер 166, як об`єкта культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України ,,Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (далі Закон № 1805-ІІІ) визначено, що: культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону 1805-ІІІ до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону 1805-ІІІ об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.

Враховуючи приписи наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що саме до компетенції виконавчого органу сільської, селищної, міської ради належить обов`язок подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що згідно інформації Державного реєстру нерухомих пам`яток України Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166, як об`єкт культурної спадщини до такого не внесений.

За таких обставин, суд першої інстанції аргументовано зобов`язав відповідача вжити визначених законом заходів щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини національного значення - Будинок правління Ужгородського комітату (мур) в місті Ужгород, 1809 року спорудження, охоронний номер - 166 та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської ОДА про занесення такого до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що компетентним та уповноваженим органом, що має передбачене чинним законодавством право звернутись до суду із цим позовом є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, - Міністерство культури та інформаційної політики України.

Частина 1 статті 3 Закону 1805-ІІІ передбачає, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

В силу вимог ч.3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 3 ст. 23 Закону України ,,Про прокуратуру передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України ,,Про прокуратуру право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

За таких обставин, колегія суддів визнає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності у Керівника Ужгородської окружної прокуратури повноважень на звернення до суду з даним позовом, оскільки це зумовлено відсутністю органу, уповноваженого на звернення до суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, та необхідністю врегулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01 лютого 2023року у даній справі.

Так, Верховний Суд вказав, що враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та виходячи з характеру спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що прокурором дотримано встановлений статтею 53 КАС України та статтею 23 Закону України ,,Про прокуратуру порядок звернення до суду з позовом для захисту інтересів держави та про наявність підстав для такого захисту.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі №260/2284/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 06.04.2023.