Справа № 160/237/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2023 року Справа № 160/237/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
02 січня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-525-57 У від 06.11.2020 року щодо сплати у розмірі 35 588,74 грн.
Позивач вважає незаконною та протиправною вказану вимогу, оскільки він хоч з 29.08.2007 року і був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, але з 2017 року не здійснював підприємницьку діяльність.
Зазначає, що фактично припинивши будь-яку діяльність як ФОП з 2017 року, він, як фізична особа, розпочав роботу у Республіці Польща з 2018 року, працював там як наймана особа, отримуючи заробітну плату у період з 2018 по 2022 рік включно.
Після початку збройної агресії проти України ОСОБА_1 повернувся до України і
вступив до лав Збройних сил України з метою захисту своєї країни.
Таким чином, позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для нарахування йому єдиного соціального внеску у розмірі 35 588,74 грн. та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-525-57 У від 06.11.2020 р., оскільки у період з 2018 р. по 2022 р. включно він не здійснював підприємницької діяльності, а фактично працював найманим працівником на території Республіки Польща.
З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 18 січня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
06 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення адміністративного позову у зв`язку з наступним.
Зазначає, що за даними інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворізькій північній ДШ (Довгинцівський район) з 29.08.2007 року по 07.06.2022 року, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено низку змін до Закону № 2464, які набувають чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами -підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Так, з 01 січня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 7 та частини п`ятої статті 8 Закону №2464 фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування нараховують та сплачують єдиний внесок у розмірі 22 відсотка на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі не отримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, дані особи зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Також, з 01 січня 2018 року набули чинності зміни до Закону №2464 внесені Законом України від 03 жовтня 2018 року № 2148-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148), зокрема в частині термінів сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями.
Так, відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 з січня 2018 року зазначена категорія платників зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Представник відповідача вказує, що в ІКП ФОП ОСОБА_1 відображені наступні щоквартальні нарахування за 2017-2020 роки:
- 09.02.2018 за 2017 рік у сумі 8448,00 грн;
- 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;
- 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;
- 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;
- 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн;
- 19.04.2019 за 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;
- 19.07.2019 за 2 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;
- 21.10.2019 за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;
- 20.01.2019 за 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн;
- 21.04.2020 за І квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн;
- 20.07.2020 за 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн;
- 19.10.2020 за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн;
- 19.01.2021 за 4 квартал 2020 року у сумі 2200,00 грн.
У зв`язку з наявністю заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 року №Ф-525-57 на суму 35 588,74 грн.
У зв`язку з несплатою суми боргу та відсутністю інформації про оскарження вимоги від 06.11.2020 року №Ф-525-57, ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 року №Ф-525-57-У на суму 35 588,74 грн., яку направлено до Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з метою стягнення з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) боргу у примусовому порядку. Постановою ВДВС від 23.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64605907.
Отже, податковий орган вважає, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана вимога винесена правомірно.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 29.08.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в органах ДПС України.
Відповідно до трудового договору на визначений період від 12.04.2018 року б/н, укладеного між роботодавцем в особі ОСОБА_2 , що веде діяльність під назвою ЕВІS Даріуш Валчак, Нове Тшепово 7, 09-405 Плоцьк, та працівником ОСОБА_3 , останній був найнятий роботодавцем. Договір укладено на визначений строк з 12 квітня 2018 року по 10 вересня 2018 року.
Згідно з трудовим договором на визначений період від 15.09.2018 року, укладеного між ТОВ КР ТRАNSРОL в Жирардуві, вул. 1-го Травня, 63Н, в особі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (роботодавці) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (працівник), роботодавець приймає працівника на визначений термін з 15.09.2018 по 14.09.2019 на повну зайнятість на посаду водія вантажівки.
Відповідно до довідки про роботу б/д б/н, наданої ТОВ КР ТRАNSРОL 96-300 Жирардув, вул. Пшемислова, 8, засвідчується, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) працював в "КР ТRАNSРОL Клаудія Смульська, Пьотр Смульський, вул. 1-го Травня, 63Н, 96-300 Жирардув у період з 15.06.2018 по 01.01.2019 на посаді: Водій вантажівки, повний робочий день; за трудовим договором з 01.02.2019 по 23.04.2019 на посадах: водій тягача, повна зайнятість.
Згідно з довідкою з місця роботи від 23.04.2019 року б/н ТОВ КР ТRАNSРОL ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працював в ТОВ "КР ТRАNSРОL Клаудія Смульська, Пьотр Смульський, вул. 1-го Травня, 63Н, 96-300 Жирардув в період з 15.06.2018 по 01.01.2019 повний робочий день. Працював в ТОВ "КР ТRАNSРОL Клаудія Смульська, Пьотр Смульський, вул. 1-го Травня, 63Н, 96-300 Жирардув в період з 02.01.2019 по 23.04.2019 повний робочий день.
На підставі трудового договору від 20.05.2019 р. позивач з 20 травня 2019 року по 19 травня 2020 року працював у ТОВ MADE POLSKA, Кольонія-Клепачка, вул. Транспортна, 4, 42-260 Камєниця-Польська, що також підтверджено довідкою ТОВ MADE POLSKA від 16.03.2020 року.
Відповідно до договору про зміну умов праці та оплати праці 27 вересня 2019 року, укладено між ОСОБА_8 (ТОВ MADE POLSKA) та ОСОБА_3 :
- сторони змінюють вид трудового договору, укладеного 20.05.2019 на невизначений строк, на строковий;
- сторони вносять зміни до існуючих умов щодо: строку дії договору: з 20 травня 2019 року по 19 травня 2020 року на нових умовах. Термін дії договору: з 20 травня 2019 року на невизначений термін - попередні умови.
1. 23 березня 2022 р. - 31 березня 2022 р. - взяв відпустку без збереження заробітної плати на підставі статті 174 § 1 Трудового Кодексу: 9 днів;
2. 11 квітня 2022 року - 30 квітня 2022 року - взяв відпустку без збереження заробітної плати на підставі статті 174 § 1 Трудового Кодексу: 20 днів;
3. 01 травня 2022 р. - 31 травня 2022 р. - взяв відпустку без збереження заробітної плати на підставі статті 174 § 1 Трудового Кодексу: 31 день.
06 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-525-57 У.
Відповідно до військового квитка НОМЕР_3 позивач 07.04.2022 року призваний до Збройних Сил України відповідно до указу Президента від 24.02.2022 року за мобілізацією.
Як зазначає позивач, повернувшись до України з Республіки Полька на початку збройної агресії проти України, йому стало відомо про наявність на виконанні Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого провадження № 64605907 з виконання податкової вимоги № Ф-525-57-У від 06.11.2020.
Не погоджуючись з вищезазначеною вимогою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається з рахунок його сплати роботодавцем.
Таким чином, інше тлумачення норм Закону №2464-УІ щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період 2017 року по 3 квартал 2020 року (включно), за який йому нараховано мінімальний страховий внесок з ЄСВ, дійсно був зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебував на обліку в органах ДПС України.
При цьому, судом встановлено, що позивач у період з 12.04.2018 р. по 10.06.2022 р. постійно перебував на території Республіки Польща як найманий працівник.
Факт перебування позивача на території Польщі у період з 12.04.2018 р. по 10.06.2022 р. підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наступних документів:
- трудовим договором на визначений період від 12.04.2018 року б/н, укладеного між позивачем та роботодавцем в особі ОСОБА_2 , що веде діяльність під назвою ЕВІS Даріуш Валчак, Нове Тшепово 7, 09-405 Плоцьк;
- трудовим договором на визначений період від 15.09.2018 року, укладеного між ТОВ КР ТRАNSРОL в Жирардуві, вул. 1-го Травня, 63Н, в особі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (роботодавці) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- довідкою про роботу б/д б/н, наданої ТОВ КР ТRАNSРОL 96-300 Жирардув, вул. Пшемислова, 8, яка засвідчує, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) працював в "КР ТRАNSРОL Клаудія Смульська, Пьотр Смульський, вул. 1-го Травня, 63Н, 96-300 Жирардув у період з 15.06.2018 по 01.01.2019 на посаді: Водій вантажівки, повний робочий день; за трудовим договором з 01.02.2019 по 23.04.2019 на посадах: водій тягача, повна зайнятість;
- довідкою з місця роботи від 23.04.2019 року б/н, виданою ТОВ КР ТRАNSРОL про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в ТОВ "КР ТRАNSРОL Клаудія Смульська, Пьотр Смульський, вул. 1-го Травня, 63Н, 96-300 Жирардув в період з 15.06.2018 по 01.01.2019 повний робочий день. Працював в ТОВ "КР ТRАNSРОL Клаудія Смульська, Пьотр Смульський, вул. 1-го Травня, 63Н, 96-300 Жирардув в період з 02.01.2019 по 23.04.2019 повний робочий день;
- трудовим договором від 20.05.2019 р., відповідно до якого позивач з 20 травня 2019 року по 19 травня 2020 року працював у ТОВ MADE POLSKA, Кольонія-Клепачка, вул. Транспортна, 4, 42-260 Камєниця-Польська, що також підтверджено довідкою ТОВ MADE POLSKA від 16.03.2020 року.
- трудовим договором про зміну умов праці та оплати праці 27 вересня 2019 року, укладено між ОСОБА_8 (ТОВ MADE POLSKA) та ОСОБА_3 , яким сторони внесли зміни до існуючих умов щодо: строку дії договору: з 20 травня 2019 року по 19 травня 2020 року на нових умовах. Термін дії договору: з 20 травня 2019 року на невизначений термін - попередні умови.
Таким чином, позивач у період з 12.04.2018 р. по 10.06.2022 постійно перебував на території Республіки Польща, де сплачував обов`язкові платежі як найманий працівник та у вказаний період не здійснював підприємницької діяльності на території України.
Суд зазначає, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, передбачено інші правила, ніж ті, що визначено у відповідному акті законодавства України, то згідно із частиною другою статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року "Про міжнародні договори України" № 1906-ІУ, статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право" №2709-1V застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до пункту першої статті 15 (залежні особисті послуги) Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яка підписана 12.01.1993 року та набрала чинності для України 11.03.1994 року (далі за текстом - Конвенція) визначено, що 3 урахуванням положень статей 16, 18, 19 і 20 цієї Конвенції платня, заробітна плата та інші подібні винагороди, одержувані резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, оподатковуються тільки в цій Державі, якщо тільки робота за наймом не здійснюється в другій Договірній Державі. Якщо робота за наймом здійснюється таким чином, така винагорода, одержана у зв`язку з цим, може оподатковуватись у цій другій Державі.
Згідно до пункту другого статті 15 Конвенції, незалежно від положень пункту 1 цієї статті, винагорода, що одержується резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, здійснюваною в другій Договірній Державі, оподатковується тільки в першій згаданій Державі, якщо: а) одержувач знаходиться в другій Державі протягом періоду або періодів, що одержувані резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, оподатковуються тільки в цій Державі, якщо тільки робота за наймом не здійснюється в другій Договірній Державі. Якщо робота за наймом здійснюється таким чином, така винагорода, одержана у зв`язку з цим, може оподатковуватись у цій другій Державі.
Відповідно до пункту другого статті 15 Конвенції, незалежно від положень пункту 1 цієї статті, винагорода, що одержується резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, здійснюваною в другій Договірній Державі, оподатковується тільки в першій згаданій Державі, якщо: а) одержувач знаходиться в другій Державі протягом періоду або періодів, що не перевищують у сукупності 183-х днів протягом календарного року; і b) винагорода сплачується наймачем або від імені наймача, який не є резидентом другої Держави; і с) витрати по сплаті винагород не несуть постійне представництво або постійна база, які наймач має в другій Державі.
Пунктом першим статті 24 Конвенції визначено, що з урахуванням положень законодавства України, що стосуються звільнення податку, сплаченого на території за межами України (які не будуть суперечити головним принципам цього пункту), на польський податок, сплачуваний за законодавством Польщі та відповідно до цієї Конвенції прямо або шляхом вирахування з прибутку, доходів або майна, що підлягає оподаткуванню, із джерел в Польщі, буде робитись знижка у вигляді кредиту проти будь-якого українського податку, обчислюваного стосовно того ж прибутку, доходу або майна, стосовно яких обчислюється український податок.
В свою чергу пунктом першим статті 25 (Недискримінація) Конвенції визначено, що громадяни Договірних Держав не будуть підлягати в другій Договірній Державі будь-якому оподаткуванню або пов`язаному з ним зобов`язанню, яке є іншим або більш обтяжливим, ніж оподаткування і пов`язане з ним зобов`язання, яким піддаються або можуть піддатися громадяни цієї другої Держави за тих же обставин. Це положення також застосовується, не дивлячись на положення статті 1, до фізичних осіб, які не є резидентами одної або двох Договірних Держав.
Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу на території України, та у зв`язку із тим, що позивач з 2018 року проживає та працевлаштований за договорами найму та роботодавцем сплачуються відповідні податки на території Республіки Польща, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.
Отже, ГУ ДПС у Дніпропетровській області протиправно нараховано єдиний внесок у період 2017 року по 3 квартал 2020 року (включно), оскільки у вказаний період позивач не здійснював підприємницьку діяльність, а фактично працював найманим працівником на території Республіки Польща.
Частиною 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Частиною 2 статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оскільки матеріали справи свідчать про відсутність у позивача як у фізичної особи-підприємця обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за період з 2017 року по 3 квартал 2020 року (включно), у той час як відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевстановлене, суд дійшов висновку про те, що спірна вимога прийнята протиправно та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник