Справа № 480/3894/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2023 року Суми Справа № 480/3894/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору, позиція сторін.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.05.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1), у відповідності до п. ''а'' ч. 1 ст. 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 11.06.2022, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії; зобов`язати відповідача зарахувати до мого пільгового стажу роботи за списком № 1 період роботи на Шосткинському заводі ''Імпульс'' на посаді ''паяльщик спец виробів виробництва № 5'' з 15.12.1999 по 25.07.2001.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач завчасно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Відповідач, розглядаючи вказану заяву позивача, застосував норму ст. 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', а не норму ст. 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'', чим протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Також, відповідач неправомірно не врахував до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період його роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001. Позивач не погоджується з таким рішенням, а тому звернувся до суду з даним позовом.
30.06.2022 до суду надійшла заява відповідача про продовження строку для подання відзиву на позов, яка фактично задоволена судом.
06.07.2022 до суду надішов відзив відповідача, в якому проти задоволення позовних вимог відповідач заперечує.
Відзив мотивовано тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії. Зазначає, що позивач матиме право на призначення пенсії 11.06.2027 при досягненні 50 років. Період роботи позивача з 15.12.1999 по 25.07.2001 зараховано відповідачем до загального страхового стажу та не зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 у зв`язку з ненаданням позивачем документів, які підтверджують атестацію робочого місця у вказаний період.
Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Судом 09.06.2022 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін.
Фактичні обставини справи.
Згідно записів трудової книжки позивача, зокрема (а.с. 11, з.б.а.с. 11): 16.09.1996 позивача переведено у виробництво № 5 паяльщиком (Список № 1, підрозділ 7 розділ Х ) (запис за № 3); 26.07.2001 підтверджено професію паяльщика спецвиробів виробництва 05 (Список № 1, підрозділ 7 розділ Х) (запис № 6).
17.05.2022 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 9).
В рішенні зазначено дату з якої особа матиме право на пенсійну виплату - з 11.06.2027. Період роботи позивача з 15.12.1999 по 25.07.2001 не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком № 1, а враховано його тільки до загального страхового стажу, що підтверджується таблицею за формою РС - право (а.с. 8).
Позивач не погодився з вказаним рішенням відповідача, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
Щодо віднесення роботи позивача до Списку № 1.
Судом встановлено, що у спірному рішенні відповідач розраховував пільговий стаж роботи позивача за Списком № 1, який становить 14 років 4 місяці 18 днів. Періоди, які зараховано відповідачем до загального страхового стажу та до пільгового за Списком № 1, зазначені у таблиці за формою РС - право (а.с. 10).
Виходячи з позиції відповідача у відзиві на позовну заяву, період роботи позивача з 15.12.1999 по 25.07.2001 не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком № 1, у зв`язку з ненаданням позивачем документів, які підтверджують атестацію робочого місця у вказаний період.
Згідно норми ст. 62 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивача у період з 16.09.1996 по 18.05.2007 позивач працювала на Шосткинському заводі ''Імпульс'' на посаді паяльщик спецвиробів виробництва № 5.
Вказана посада відноситься до Списку № 1, яка передбачена пунктом 10907000 підрозділу 7 розділу ІХ списку № 1 постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994.
Суд враховує той факт, що відповідачем при прийнятті спірного рішення періоди роботи позивача з 16.09.1996 по 14.12.1999 та з 26.07.2001 по 18.05.2007 за цією ж посадою зараховано до пільгового стажу за Списком № 1.
З приводу атестації робочого місця суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
На працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні органи державного нагляду (контролю), зокрема Держпраці.
Отже, факт не надання позивачем докуметів щодо проведення атестації робочого місця власником підприємства не може бути підставою для незарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком № 1.
Суд дійшов висновку, що позивач у період з 15.12.1999 по 25.07.2001 працював на роботі, віднесеній до Списку № 1, що підтверджено записами у трудовій книжці, а непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для незарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком № 1.
Щодо необхідного віку для призначення пенсії.
Приписами ст. 12 Закону про пенсійне забезпечення встановлено право виходу на пенсію за віком для чоловіків - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, і для жінок - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом "а" ст. 13 цього Закону в редакції від 09.12.2012, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 2132-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазщначених роботах.
Законом про внесення змін № 2132-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття жінками права на пенсію на пільгових умовах за списком № 1 з 45 років до 50 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст. 13, ч. 2 ст. 14 та пункти "б" - "г" ст. 54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 2132-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 2132-VIII, відповідно до яких на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012, з урахуванням рішення Конституційного Суду, а саме норма п. "а" ст. 13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 для жінок після досягнення 45 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи).
В той же час, діюча на час виникнення спірних правовідносин норма п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону про пенсійне страхування, встановлювала вік, з якого жінки мають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 - 50 років. Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону про пенсійне забезпечення та Закону про пенсійне страхування в частині віку набуття права на пенсію жінкам на пільгових умовах за списком № 1. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Суд зветає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.
Отже, при прийнятті рішення щодо визначення права позивача на пенсію за Списком № 1 застосуванню підлягають норми Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012, а не норми Закону про пенсійне страхування. Тому позивач має право виходу на пенсію саме з 11.06.2022, по досягненню 45 років.
Щодо способу захисту права.
Судом встановлено, що відповідачем при прийнятті спірного рішення застосовано норми Закону про пенсійне страхування та зроблено висновок, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 11.06.2027 (а.с. 10).
Отже, відповідачем при прийнятті зазначеного рішення застосовано норму п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону про пенсійне страхування, якою встановлено право жінок на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 по досягненню 50 років.
В той же час, як вже зазначалось, до спірних правовідносин підлягає застосування саме норма ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012, якою встановлено право жінок виходу на пенсію за Списком № 1 по досягненню 45 років.
Також, відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача з 15.12.1999 по 25.07.2001 до пільгового стажу за Списком № 1.
Крім того, про відсутність атестації відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву, а не у спірному рішенні, що додатково свідчить про його необгрунтованість.
Також, судом задовольняються вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи позивача з 15.12.1999 по 25.07.2001.
Позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1), у відповідності до п. а ч. 1 ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 11.06.2022, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії.
Суд звертає увагу позивача, що пенсійний вік встановлено нормою ст. 12 Закону про пенсійне забезпечення, і для жінок він становить 55 років. Натомість наявність у особи віку виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 є її правом на пенсію, і таке право, в силу норми ст. 45 Закону про пенсійне страхування, реалізується виключно за заявою особи.
Відповідно до пункту 4 частини другої, частини четвертої ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкт владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, врахування суб`єктом владних повноважень правової оцінки спірного питання, наданої судом у рішенні з адміністративної справи, є обов`язком такого суб`єкта при вирішенні питання, з якого звернувся позивач.
Враховуючи той факт, що при прийнятті рішення відповідачем протиправно застосовано норму п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України про пенсійне страхування, а не норму ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення, в редакції від 09.12.2012 та без відповідних мотивів не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду його роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001, суд, окрім скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу вказаний період роботи до пільгового стажу за Списком № 1, з урахуванням норми ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії і прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Вимоги призначити пенсію на підставі п. ''а'' ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, провести її нарахування та здійснити виплату задоволенню не підлягають. Суд звертає увагу, що відповідач, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, ще не приймав рішення. Оскільки захисту судом підлягають лише порушені права позивача, то вказана вимога на даний момент не підлягає задоволенню.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, і даний спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача суд у відповідності до норми ч. 8 ст. 139 КАС України стягує з нього на користь позивача судовий збір у повному обсязі в сумі 992,4 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
4. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - відмовити.
6. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 06.04.2023.

Суддя А.І. Сидорук