Справа № 298/1074/21
Суддя: Зизич В. В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/1074/21
Номер провадження 2-а/298/6/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Келешовчак І.І.,

номер справи 298/1074/21,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрій Олександрович,Департамент патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Великий Березний позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вакула Юрій Ігорович, до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вакула Ю.І., в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову останній зазначив, що 22 вересня 2021 року інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник А.О. винесена незаконна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Стверджує, що не згідний з означеною постановою та вважає її такою, що винесена з порушенням порядку ухвалення рішення та при нез"ясованих обставинах справи.

Вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не були на вимогу позивача пред"явлені докази правопорушення, неповно роз"яснені права, можливість скористатись правовою допомогою забезпечена не була, докази стверджуваного порушення досліжені не були.

Разом з тим, у позивача склалось враження про те, що його незаконно притягнули до відповідальності через те, що переплутали з кимось з працівників суду, через яких декількох колег поліцейських притягнули до відповідальності.

За вказаних обставин, позивач просить скасувати оскаржену постанову серії ЕАО №4803698 від 22 вересня 2021 року та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 2 листопада 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 березня 2023 року до участі у справі залучено співвідповідача - Департамент патрульної поліції.

14 лютого 2022 року на електронну адресу суду, а 22 лютого 2022 року поштовим відправленням на адресу суду, від Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, згідно якого представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вказуючи, що адміністративний позов не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а сама незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Наголошується, що позивач, користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Вказується, що позов заявлено до інспектора управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Сеника А. О., тобто до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Зазначається, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Так, екіпаж патрульної поліції під час несення служби за адресою: м.Ужгород, вул.Гагаріна, 87, помітив автомобіль «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу користувався засобами зв`язку, тримаючи їх у руці. Інспектор належним чином представився, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог 2.9 «д» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн. відповідно до санкції статті. Згідно зі ст.285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та запропоновано під підпис отримати її копію.

Наголошується, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Вказується на необгрунтованості витрат на правничу допомогу, оскільки справа є типовою, її складність є незначною, між тим доказів, які б підтверджували обгрунтованість витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5000-7000 грн. не надано, така сума є завищеною, у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт, який би відображав детальний перелік наданих послуг, вартість робіт, копію квитанції до прибуткового касового ордера, що є визначальним для вирішення питання про стягнення судових витрат. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Посилається, що інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази. Так, останній разом зі своїм напарником (іншим інспектором, що був в його екіпажі) стали свідками того, як водій ОСОБА_1 , керуючи своїм транспортним засобом 22.09.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , під час руху транспортного засобу користувався засобами зв`язку, тримаючи їх у руці, у зв`язку з чим інспектор мав всі підстави вважати, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Інспектором розглянуто справу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду була встановлена вина позивача, який мав можливість залучити до розгляду справи захисника протягом розумного строку. Закон не встановлює за інспектором обов`язку забезпечити безпосередню присутність захисника і його доставлення за місцем розгляду адміністративної справи. Також позивач не був позбавлений можливості звернутися за отриманням безоплатної правової допомоги.

За таких обставин, вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. У вказаній заяві позивач зазначив, що позовну заяву підтримує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представнику позивача - адвокату Вакула Ю.І. направлено текст повідомлення про виклик на електронну адресу. Клопотань від представника позивача про відкладення не надходило.

Відповідачі: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрій Олександрович та Департамент патрульної поліції, були належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення повідомлення про виклик рекомендованим поштовим відправленням та тексту повідомлення на офіційну електронну адресу. Ні інспектор Сеник А.О., ні представник Департамент патрульної поліції у судове засідання не з`явилися, жодних клопотань не подали.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення на них відповідачів, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4803698 від 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає оскаржену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення наявності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить із наступного.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що ОСОБА_1 22 вересня 2021 року о 09:51:14 в м.Ужгород, вул.Гагаріна, 87, керував транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху транспортного засобу користувався засобом зв"язку, тримаючи у руці, чим порушив п.2.9д Правил дорожнього руху України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306).

Частиною 2 ст.122 КУпАП визначено відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п.2.9 д ПДР України водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п.2.9д Правил дорожнього руху, оскільки керував транспортним засобом і під час руху транспортного засобу користувався засобом зв"язку, тримаючи такий у руці, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі відповідно до положень статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. В той же час відповідачі доказів протилежного суду не надали.

Суд встановив, що відповідачі на виконання вимог ч. 1, 2 статті 77 КАС України та ст.251 КУпАП не надали жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачами не надано належних, допустимих доказів в підтвердження порушення позивачем п. 2.9д Правил дорожнього руху України.

Судом не встановлено, яким чином інспектор поліції дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом під час руху такого користувався засобом зв"язку, тримаючи його у руці, оскільки відповідних доказів суду не надано.

На думку суду, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції, на яке покликається відповідач у поданому ним відзиві на позов, може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що така постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскарженій постанові.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Між тим, така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, однак в розглядуваному випадку фіксування працівником поліції не здійснювалось.

Таким чином, на думку суду, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі докази фіксації правопорушення відсутні.

З огляду на вищезазначене та те, що відповідачі по справі доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також правомірності дій поліцейського відповідно до ст.77 КАС України, не надали, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту.

Таким чином, суд встановив те, що відповідачі не довели факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, також не надали суду жодних доказів, які безпосередньо підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності. Як наслідок, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови серії ЕАО №4803698 від 22 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, що є підставою для її скасування.

Стосовно заявлених позовних вимог до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрія Олександровичасуд дійшов таких висновків.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Приписами статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядаються органами Національної поліції (зокрема справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення, зокрема, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Цей висновок повністю узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17.

Суд звертає увагу на те, що позивачем визначено відповідача - інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрія Олександровича.

З огляду на приписи статей 2, 4 КАС України та статті 222 КУпАП, а також на правовий висновок Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17, суд доходить переконання, що інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрій Олександрович є неналежним відповідачем у цій справі, відтак підстави для задоволення позову до цієї особи відсутні.

При вирішенні даного спору суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції №0.0..1 від 22 жовтня 2021 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений ОСОБА_1 позов до Департаменту патрульної поліції до задоволено повністю, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь судового збору у розмірі 454 гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України, оскільки Управління патрульної поліції в Закарпатській області є підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення юридичної особи.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вакула Юрій Ігорович, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАО №4803698 від 22 вересня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сеник Андрієм Олександровичем, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вакула Юрій Ігорович, до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сеник Андрій Олександрович,місцезнаходження: 88000, м.Ужгород, вул.Кошового, 2; Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд. 3, .

Повне рішення суду складено 4 квітня 2023 року.

Суддя Зизич В.В.