Справа № 260/248/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/248/20 пров. № А/857/1566/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі №260/248/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Довжанської сільської ради Іршавського району про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди (головуючий суддя Луцович М.М., м. Ужгород, проголошено о 09:31:16, повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.) -

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась в суд першої інстанції з позовом до Довжанської сільської ради Іршавського району (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що розпорядженням сільського голови № 04-01/30 від 27 грудня 2019 року позивача було звільнено за прогул без поважних причин (відсутність на робочому місці більше трьох годин з 13:00 год. по 17:00 год. 26 грудня 2019 року). Стверджувала, що відсутність на робочому місці була зумовлена службовою необхідністю, так як знаходилася на огляді приватизованих земельних ділянок в с. Довге, в урочищі «Зарінок», де невідомими громадянами протиправно вивезено сміття з кладовища. Позивач наголошувала, що необхідність її виїзду на місце викиду вищевказаного сміття на земельних ділянках в усній формі було погоджено з сільським головою, який уповноважив позивача провести візуальний огляд засмічення земельних ділянок. Крім того, позивач зазначала, що 26 грудня 2019 року близько 14:00 год. вона була змушена звернутися по медичну допомогу до лікаря - дерматолога Іршавської РЛ у зв`язку з раптовим погіршенням стану здоров`я. Позивач зазначала, що для підтвердження причин відсутності на роботі та на спростування доводів прогулу, нею 27.12.2019 року були надані письмові пояснення, однак відповідачем не було їх зареєстровано у встановленому порядку і не долучено до матеріалів особової справи. Крім того, позивач наголошувала, що відповідачем не було узято до уваги факт її перебування на амбулаторному лікуванні в лікаря дерматолога в м. Іршава 26.12.2019 року з 14:00 год. по 16:30 год., що на переконання позивача виключає наявність прогулу без поважних причин. Також, позивач зазначала, що факт поважності причин її відсутності на роботі 26 грудня 2019 року підтверджується посадовою інструкцією інженера землевпорядника, згідно якої на позивача покладено обов`язок «здійснювати контроль за використанням та охороною земель, додержанням землевласниками та землекористувачами земельного законодавства тощо», в тому числі належне виконання вказаних повноважень передбачає розгляд скарг з безпосереднім виїздом землевпорядника на місце спірної земельної ділянки. Крім того, позивач наголошувала, що її було звільнено без згоди профспілкової організації.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відсутності на роботі з поважних причин.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що матеріали справи не містять ознак порушення позивачем вимог трудової дисципліни, а її відсутність на робочому місці не може бути кваліфікована як прогул, за наявності хвороби працівника у той період часу, що стверджується відомостями медичної довідки наявної у матеріалах справи. Вважає, що суд не надав належної правової оцінки доводам, що позивач перебувала на лікуванні в Іршавській районній лікарні. Тобто за наявних обставин, приймаючи до уваги вказані відомості, а також правову природу поняття прогул з позиції норм законів про працю, виключається наявність в діях особи факту безпосереднього прогулу, як винного протиправного діяння. Вважає, що висновки суду в частині, що стосується долучення медичної довідки пізніше, ніж на час прийняття рішення відповідачем про звільнення, не спростовують самого факту хвороби працівника у період відсутності на робочому місці.

Довжанська сільська рада подала клопотання про відхилення апеляційної скарги.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд проходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд з`ясував, що відповідно до розпорядження сільського голови за № 04-01/30 «Про звільнення за прогул без поважних причин» від 27 грудня 2019 року, відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, позивача було звільнено з посади інженера-землевпорядника сільської ради з 27.12.2019 року, у зв`язку з прогулом без поважних причин 26 грудня 2019 року з 13:00 год. по 17:00 год. Підставою прийняття такого слугували: Акт про відсутність на роботі 26.12.2019 року, Акт про відмову від надання пояснень ОСОБА_1 щодо відсутності на роботі 26.12.2019 року з 13:00 год. по 17:00 год., Табель обліку робочого часу.

З прийнятим розпорядженням позивач не погодилась, відтак звернулась до суду з відповідним позовом.

Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 40 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Так, доповідною запискою секретаря виконкому сільської ради Петканич Н.М. від 26.12.2019 року повідомлено Довжанського сільського голову про відсутність позивача на роботі без попередження відсутності з 13:00 год. по 17:00 год.

В матеріалах справи наявний Акт про відсутність на роботі, складений 26.12.2019 року о 17 год. 10 хв., згідно якого 26.12.2019 року позивач інженер-землевпорядник була відсутня на роботі без попередження та без поважних причин з 13:00 год. по 17:00 год. впродовж робочого дня, на телефонні дзвінки протягом зазначеного часу не відповідала. Акт засвідчений підписами секретаря виконкому сільської ради Н.М. Петканич, головним бухгалтером сільської ради М.В. Петровці та державним реєстратором сільської ради В.В. Турок.

Крім того, у наявному в матеріалах справи Акту фіксації відмови від надання письмових пояснень, складеного 27.12.2019 року о 09 год. 20 хв., зазначено, що 27.12.2019 року сільським головою ОСОБА_2 у присутності секретаря виконкому сільської ради Н.М. Петканича, головного бухгалтера сільської ради М.В. Петровці та державного реєстратора сільської ради В.В. Турок - було запропоновано позивачеві надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі без попередження 26.12.2019 року з 13:00 год. до 17:00 год., однак позивач - ОСОБА_1 у присутності вище вказаних осіб надавати письмові пояснення відмовилася. Акт засвідчений підписами секретаря виконкому сільської ради Н.М. Петканич, головного бухгалтера сільської ради М.В. Петровці та державного реєстратора сільської ради В.В. Турок.

З системного аналізу п. 4 ст. 40 КЗпП України можна дійти висновку, що не може вважатися прогулом відсутність на роботі з поважних причин.

При цьому суд зауважує, що у разі, якщо працівник обґрунтовує невихід на роботу поважними причинами, оцінка таких причин на предмет поважності повинна виходити з того, що ці причини мають бути істотними, тобто такими, які перешкоджають явці на роботу і не можуть бути усунені самим працівником. Кожна з таких причин має бути підтверджена відповідними належними та допустимими доказами (документами, довідками, тощо), виданими уповноваженими органами.

Як на підстави відсутності на роботі позивач покликалась на те, що з 26.12.2019 року по 27.12.2019 року вона знаходилася на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою Іршавської районної лікарні. Зазначене твердження є лейтмотивом доводів апеляційної скарги, оскільки позивач вважає, що її відсутність на роботі пов`язана із хворобою, а відтак така відсутність не може вважатись прогулом.

Апеляційний суд не може погодитись з такою позицію позивача з огляду на таке. Працівник має пояснити роботодавцеві поважність причини відсутності на робочому місці. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивач попередила роботодавця про свою відсутність на робочому місці 26.12.2019 з 13:00 по 17:00. Разом з тим, 27.12.2019, в день прийняття розпорядження про звільнення, позивач з`явилась на роботі, однак, як підтверджується матеріалами справи, причину відсутності на робочому місці 26.12.2019 з 13:00 по 17:00 не пояснила, від надання письмових пояснень відмовилась. Довідка Іршавської районної лікарні, від 24 січня 2020 року, якою позивач обґрунтовує поважність відсутності на робочому місці, видана вже після звільнення позивача з роботи. До моменту свого звільнення з посади позивач такої довідки роботодавцю не подавала, відтак така при прийнятті спірного розпорядження бути не могла.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відсутності на роботі 26.12.2019 року з 13:00 год. по 17:00 год. з поважних причин

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі №260/248/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 06 квітня 2023 року.