Справа № 600/3673/22-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3673/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі співвідповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, прийнявши для розрахунку пенсії довідку про з/п № 982 від 12.08.2021 року, довідку № 983 від 12.08.2021 року, довідку № 984 від 12.08.2021 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, однак пенсійний орган відмовив йому у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав. З указаним позивач не погоджується, оскільки такі дії відповідача порушують його право на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, позивач вказує на наявність в нього достатнього загального і пільгового страхового стажу задля виходу на пенсію на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Співвідповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не є належним відповідачем по справі, оскільки не приймало рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах. Поряд з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернуло увагу на відсутності у позивача достатньої кількості загального та пільгового страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Таким чином, відповідач вважає, що у діях пенсійного органу не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

27.01.2023 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про заміну первісного позивача на належного.

Ухвалою суду від 01.02.2023 року заяву про заміну відповідача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Замінено первісного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на належного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач), заперечуючи проти задоволення позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, оскільки згідно розрахунку стажу страховий стаж позивача становить лише 21 рік 02 місяці 12 днів, в тому числі пільговий 06 років 03 місяці, що не дає підстав для призначення відповідної пенсії.

Крім цього, відповідач наголосив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 01.09.1986 року, оскільки бланк документа не відповідає даті його видачі, та згідно довідки №152 від 14.05.2021 року, оскільки вона є недійсною.

Поряд з цим, у відзиві також вказано, що до пільгового стажу позивача не зараховані періоди згідно довідок від 12.08.2021 №982, №983, №984, оскільки вони для органу Пенсійного фонду є недійсними згідно Закону №1207.

Таким чином, відповідач вважає, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах є законним, а відтак відсутні підстави для його скасування.

З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.03.2023 року залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

20.03.2023 року від співвідповідача на адресу суду надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, в якому зазначено, що страховий стаж позивача відповідно до наданих документів становить 21 рік 2 місяці та 12 днів, а з урахуванням додатково врахованих років роботи за Списком №1 27 років 2 місяці 12 днів.

При цьому вказано, що до розрахунку пільгового враховано період роботи з 11.03.2008 року по 30.06.2014 року відповідно до наданої довідки про підтвердження пільгового стажу №210 від 15.04.2015 року та даних персоніфікованого обліку.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено наступне:

- з 01 вересня 1986 року по 15 листопада 1989 року (запис в трудовій книжці №1) позивач зарахований в ПТУ №98 м. Шахтарськ Донецької області за спеціальністю "Електрослюсар підземний";

- з 15 листопада 1989 року по 13 травня 1992 року позивач проходив службу в Збройних Силах України (запис в трудовій книжці №2 та № 3);

- 10.08.1992 року позивач завершив навчання в ПТУ №98 у м. Шахтарськ Донецької області.

Вказані вище періоди трудової діяльності також підтверджуються Дипломом НОМЕР_2 від 10.08.1992 року та військовим квитком НОМЕР_3 від 15.11.1989 року.

З 18 серпня 1992 року по 05 листопада 1993 року позивач працював електрослюсарем на дільниці з повним робочим днем під землею на шахті Шахтарськ-Глибока (запис в трудовій книжці №5 та № 6).

З 20 грудня 1994 року по 18 квітня 1996 року позивач працював апаратником по вирощуванню монокристалів та стрічок 4 розряду "Чисті метали" (запис в трудовій книжці №7 та № 8).

З 02 вересня 1996 року по 09 грудня 1996 року позивач працював охоронцем відомчої охорони служби Шахтарського виробничого об`єднання "ШЗ" (запис в трудовій книжці №9 та № 10).

З 13 грудня 1996 року по 01 квітня 1997 року позивач працював налагодником збиральних автоматів "Укрпідшипник ДПЗ" (запис в трудовій книжці №11 та № 12).

З 19 квітня 1997 року по 01 серпня 1997 року позивач працював монтажником ТОВ "Кристал" (запис в трудовій книжці №13 та № 14).

З 28 липня 1997 року по 23 грудня 1999 року позивач працював електрослюсарем з повним робочим днем під землею Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит" (запис в трудовій книжці №15 та № 16).

З 21 лютого 2001 року по 09 квітня 2001 року позивач працював електромонтером лінійних споруд телефонного зв`язку і радіофікації 3 розряду цеху лінійно-кабельних споруд №303 (запис в трудовій книжці №17 та № 18).

З 09 квітня 2001 року по 26 січня 2004 року позивач працював торговим агентом об`єднання "Донецькпродторг" (запис в трудовій книжці №19 та № 20).

З 21 червня 2004 року по 17 травня 2005 року позивач працював торговим агентом ВАТ "Солодке життя" (запис в трудовій книжці №21 та № 22).

З 17 травня 2005 року по 19 грудня 2005 року працював адміністратором на агентом ВАТ "Солодке життя" (запис в трудовій книжці №22 та № 23).

З 19 грудня 2005 року по 23 грудня 2005 року працював економістом по матеріально-технічному забезпеченню відділу продажу "Пиво" (запис в трудовій книжці №23 та № 24).

З 07 вересня 2006 року по 17 січня 2007 року перебував на обліку Шахтарського міського центру зайнятості по безробіттю (запис в трудовій книжці №25 та № 26).

З 18 січня 2007 року по 01 березня 2007 року підземний учень прохідника з повним робочим днем в шахті Шахтарського ШСУ "Донбасшахтобуд" (запис в трудовій книжці №27 та № 28).

З 01 березня 2007 року по 14 лютого 2008 року позивач працював підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті Шахтарського ШСУ "Донбасшахтобуд" (запис в трудовій книжці №28 та № 29).

З 11 березня 2008 року по 02 червня 2011 року позивач працював прохідником 5 розряду на УПР-1 з повним робочим днем під землею (запис в трудовій книжці №30 та № 31).

З 02 червня 2011 року по 10 квітня 2015 року позивач працював гірничого монтажника підземника 5 розряду на ділянці ГМР з повним робочим днем під землею (запис в трудовій книжці №31 та № 34).

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач з 05 червня 2015 року по 28 вересня 2018 року позивач працював рамником лісопильної дільниці цеху переробки деревини ДП "СЛАП «Карпатський держпецлісгосп".

В матеріалах справи також містяться різного роду довідки, видані Радою Міністрів ДНР (окупаційною владою), що підтверджують періоди роботи позивача, які зазначені вище.

22.09.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, яку в подальшому згідно принципу екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням від 29.09.2022 року №83 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідний страховий стаж для призначення на пільгових умовах становить не менше 25 років, з яких пільговий менше 10 років. Натомість, за результатами розгляду документів позивача пенсійний орган зазначив, що загальний страховий стаж позивача становить 21 рік 02 місяці 12 днів, з яких пільговий стаж 06 років 3 місяці 0 днів.

Крім цього, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в рішенні зазначило, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 01.09.1986 року, оскільки бланк документу не відповідає даті видачі, а довідка №152 від 14.05.2021 року є недійсною.

Поряд з цим, до пільгового стажу позивача не зараховано довідки №982, №983, №984 від 12.08.2021 року, оскільки такі документи є недійсні.

Листом від 04.10.2022 року №2400-1704-8/33704 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в якому зазначене фактично те ж саме, що і у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.09.2022 року №83.

Позивач, не погоджуючись із діями та рішенням пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умова, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок призначення пенсії, у тому числі на пільгових умовах, встановлений Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 13 Закону №1788-XII (на підставі Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 року вказана стаття підлягає застосуванню в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах) визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з положеннями статті 13 Закону №1788-XII порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону.

Відповідно до статті 100 Закону №1788-XII особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно частини 1 статті 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Варто зазначити, що при вирішенні даного спору судом фактично надається оцінка законності рішенню, прийнятого Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області, від 29.09.2022 року №83 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, що й становить предмет спору.

Так, рішенням від 29.09.2022 року №83 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідний страховий стаж для призначення на пільгових умовах у чоловіків становить не менше 25 років, з яких пільговий менше 10 років. Натомість, за результатами розгляду документів позивача пенсійний орган зазначив, що загальний страховий стаж позивача становить 21 рік 02 місяці 12 днів, з яких пільговий стаж 06 років 3 місяці 0 днів.

Крім цього, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в рішенні зазначило, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 01.09.1986 року, оскільки бланк документу не відповідає даті видачі, а довідка №152 від 14.05.2021 року є недійсною.

Поряд з цим, до пільгового стажу позивача не зараховано довідки №982, №983, №984 від 12.08.2021 року, оскільки такі документи є недійсні.

Отже, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю достатнього страхового та пільгового стажу. При цьому, пенсійний орган не зарахував періоди роботи згідно трудової книжки від 01.09.1986 року, оскільки бланк документу не відповідає даті видачі, а довідки №152 від 14.05.2021 року, №982, №983, №984 від 12.08.2021 року не взяті до уваги, оскільки є недійсними згідно приписів Закону №1207-VII від 15.04.2014 року.

Суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи пенсійний орган зарахував позивачу до пільгового стажу періоди роботи за Списком №1 з 11.03.2008 року по 30.06.2014 року, про що зазначено у заяві від 20.03.2023 року.

Таким чином, загальний страховий стаж позивача на момент прийняття судом рішення становить 27 років 2 місяці 12 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.

Крім цього, варто зазначити, що у оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії пенсійний орган вказав, що пільговий стаж позивача становив 06 років 3 місяці 0 днів.

Проте, зважаючи на зарахування позивачу до пільгового стажу періодів роботи за Списком №1 із 11.03.2008 року по 30.06.2014 року, суд приходить до висновку, що загальний пільговий стаж позивача складає понад 10 років, що згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV також є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За таких обставин, на переконання суду, під час судового розгляду справи позивач набув достатнього загального страхового та пільгового стажу для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.

Крім цього, стосовно не зарахування періодів роботи позивача згідно трудової книжки від 01.09.1986 року (оскільки бланк документу не відповідає даті видачі) та не врахування уточнюючих довідок суд зазначає наступне.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

Варто зазначити, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивач надав трудову книжку серії НОМЕР_1 , яка згідно приписів ст. 62 Закону №1788-ХІІ та положень Порядку №637 є основним документом, який підтверджує його стаж роботи.

Суд звертає увагу, що в трудовій книжці НОМЕР_1 чітко зазначені періоди роботи позивача з 1986 року, які пенсійний орган при прийнятті оскаржуваного рішення не зарахував у зв`язку з тим, що бланк документа (трудової книжки) не відповідає даті видачі.

Поряд з цим, для підтвердження відповідного стажу роботи позивач надав пенсійному органу уточнюючі довідки №982, №983, №984 від 12.08.2021 року, видані окупаційною владою, із зазначенням розмірів заробітної плати за періоди роботи, які збігаються із відповідними періодами із трудової книжки.

Згідно приписів статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Зважаючи на викладені вище приписи Закону №1207-VII, подані позивачем уточнюючі довідки №982, №983, №984 від 12.08.2021 року, видані окупаційною владою, не враховані, оскільки є недійсними.

За таких обставин пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, суд не погоджується з такими висновками пенсійного органу та зазначає, що не зарахування позивачу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 (виключно через невідповідність бланку трудової книжки даті видачі), в якій відображені відповідні періоди роботи з 1986 року, фактично унеможливлює позивача своєчасно реалізувати право на пенсійне забезпечення, яке він набув працюючи тривалий період свого життя.

Разом з цим, суд приймає аргументи відповідача стосовно того, що подані позивачем уточнюючі довідки, які видані окупаційною владою, в силу приписів Закону №1207-VII є недійсними.

Проте, наведене жодним чином не спростовує той факт, що у трудовій книжці НОМЕР_1 чітко відображені всі періоди роботи з 1986 року, які підтверджують необхідний загальний страховий стаж та пільговий стаж позивача для призначення пенсії згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.

При цьому, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що пенсійний орган зарахував позивачу періоди роботи на пільгових умовах з 11.03.2008 року по 30.06.2014 року, про які зазначено в трудовій книжці НОМЕР_1 , у зв`язку із чим загальний страховий і пільговий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім цього, суд звертає увагу, що згідно із позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

У справі "Трегубенко проти України" (заява № 61333/00, пункт 53) суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Отже, Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області протиправно не зарахувало позивачу періоди роботи з 1986 року, які підтверджуються трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області від 29.09.2022 року №83 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім цього, враховуючи положення частини 3 статті 245 КАС України щодо права суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, суд у цій справі вбачає за належне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Водночас, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не відмовляло позивачу у призначенні пенсії, а лише проінформувало позивача листом про прийняте рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.09.2022 року №83.

Поряд з цим, враховуючи положення статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, суд вважає, що позовні вимоги стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 прийняти для розрахунку пенсії довідки про з/п № 982 від 12.08.2021 року, довідку № 983 від 12.08.2021 року, довідку № 984 від 12.08.2021 року є безпідставними, оскільки такі документи є недійсними.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Оскільки позов задоволено частково, а також зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи судом скасовано рішення безпосередньо Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, то суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області згідно ч. 8 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.09.2022 року №83 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати - судовий збір в сумі 992,40 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області площа Центральна, 3,м. Чернівці,585

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, Код )

Суддя І.В. Маренич