Справа № 500/284/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/284/23

06 квітня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №348365 від 18.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №348365 від 18.01.2023 протиправною та такою що підлягає скасуванню, оскільки при відправленні в рейс водія ОСОБА_2 ним було виконано п. 3.5. Інструкції відповідно і статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме та автомобіль було забезпечено в т.ч. необхідною кількістю тахокарт, що підтверджується актом перевірки технічного стану та комплектності транспортного засобу перед випуском в рейс від 14.11.2022 ФОП ОСОБА_3 , який надає послуги з обслуговування автомобільного транспорту згідно укладеного договору від 01.08.2022, а також актом приймання-передачі транспортного засобу для здійснення рейсу від 14.11.2022 підписаного між позивачем та водієм. При прийнятті на роботу, водій також був проінструктований про свої посадові обов`язки, в т.ч. про його обов`язок встановлення тахокарти в тахограф в рейсі, про що свідчить посадова інструкція (п. п. 2.26, 2.27, 2.30). Також, це підтверджується письмовими поясненнями самого водія, що не надання ним тахокартки за 24.11.2022 посадовим особам Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, відбулося з його вини, оскільки він не встановив тахокарту в тахограф 24.11.2022. За що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Більше того, тахокарти за 23.11.2022, 25.11.2022, 26.11.2022, 28.11.2022, 29.11.2022 підтверджують те, що перевізник забезпечив водія тахокартами, і що водій з власної вини не встановив її в тахограф 24.11.2022.

З посиланням на норми Господарського кодексу України та практику Верховного Суду представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 звільняється від відповідальності, оскільки ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення, а саме забезпечено водія всіма документами, які передбачені законодавством. Зважаючи на відсутність вини ОСОБА_1 , відсутні також правові підстави для винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ. Відповідачу матеріали, які свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 були надіслані на офіційну електронну адресу разом із письмовими поясненнями із такими ж обґрунтуваннями. Разом з тим, відповідачем ці всі обставини і наведені норми права протиправно були проігноровані.

Окрім того, звертає увагу, що відповідачем допущено порушення Порядку №1567, оскільки допущено до рейдової перевірки в Хмельницькій області старшого державного інспектора ВДН (контролю) у Луганській області, повноваження якого не поширюється на Хмельницьку область, і такий не підлягає залученню до рейдової перевірки.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з посиланням на безпідставність та необґрунтованість аргументів ОСОБА_1 і спростовується матеріалами справи, оскільки винесення постанови здійснювалось згідно вимог Порядку 1567, а оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, з урахуванням документів наданих водієм під час перевірки.

Ухвалою суду від 22.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання від 21.02.2023 представника позивача про розгляд справи №500/284/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницької області, відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 здійснювались заходи державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті, шляхом проведення рейдової перевірки, 24.11.2023 на а. д. М-30 252 км, Хмельницька область, перевірено транспортний засіб марки DAF LF 45.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 , яким згідно товарно-транспортної накладної №2353 від 23.11.2022 надавали послуги з перевезення вантажу. Даним транспортним засобом керував водій ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_3 ). Під час перевірки виявлено, що у водія ОСОБА_2 відсутня тахокарта за 24.11.2022.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснювалася на згідно направлення на рейдову перевірку №004355 від 18.11.2022, виданого на підставі графіка проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області від 18.11.2022 на період з 21.11.2022 по 27.11.2022.

За результатами проведення рейдової перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №321671 від 24.11.2022 в якому зазначено, що автомобілем марки DAF LF 45.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний діючим та повіреним аналоговим тахографом, згідно товарно-транспортної накладної №2353 від 23.11.2022 надавали послуги з перевезення вантажу. На момент перевірки у водія ОСОБА_2 відсутня тахокарта за 24.11.2022, чим порушено вимоги п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 та статі 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статі 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". В графі акту "Пояснення водія про причини порушень", водій підписався та не надав жодних пояснень стосовно виявленого порушення.

Про розгляд акту №344914 від 24.11.2022 позивача було інформовано листом - повідомленням №639/824.1/24-23 від 05.01.2023.

18.01.2023 у Відділі державного нагляду (контролю) у Хмельницької області відбувся розгляд акту №344914 від 24.11.2022. На розгляд акту позивач надав свої письмові пояснення та пояснення водія ОСОБА_2 .

За результатами розгляду акту №344914 від 24.11.2022, що відбувся 18.01.2023, виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області було винесено постанову №348365 про застосування адміністративно - господарського штрафу до ОСОБА_1 у сумі 17000 грн, за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачене абзацом 3 частини 1 статі 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме за відсутність у водія ОСОБА_2 тахокарти за 24.11.2022.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

У відповідності до абзацу першого пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2021 року №1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області та Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області.

З огляду на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів, (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пункту 12 Порядку 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Відповідно до пункту 14 Порядку 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 15 Порядку 1567 одними із питань, що перевіряється при проведенні рейдової перевірки є: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-111 документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Пунктом 21 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Зі змісту даної норми слідує, що вказаний у цій статті перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими визначеними законодавством документами. Одним із таких документів для водія є тахокарти, які водій заповнює, своєчасно змінює та забезпечує належне зберігання у кількості передбачені ЄУТР, якщо транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом.

Статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статі 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно - правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до статі 2 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Отже, обов`язок позивача щодо дотримання вимог підзаконного нормативного акту передбачено чинним законодавством.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення), яке розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення пункт 1.3 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Згідно пункту 1.4 Положення, це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються:

сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств.

У відповідності до пункту 1.1 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджену наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі Інструкції 385), передбачено, що її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, ратифіковані державою Україна, а також відповідно до Законів України "Про автомобільний транспорт" та "Про дорожній рух".

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції №385 тахограф - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із пунктом 3.1. Інструкції №385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі; протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності чинної особистої картки водія для цифрового тахографа.

Тож у водія транспортного засобу, обладнаного аналоговим тахографом, на момент перевірки мають бути в наявності тахокарти у кількості передбачені ЄУТР.

Згідно пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно пункту 27 Порядку 1567 за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно - господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Суд звертає увагу, що акт №344914 від 24.11.2022, складений посадовими особами у Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькі області, був направлений до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області, на розгляд, згідно вимог пункт 25 Порядку 1567. За письмовою заявою позивача від 27.12.2022 акт №344914 направлено для розгляду до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькі області, за місцем виявлення правопорушення.

Про розгляд акту №344914 від 24.11.2022 позивача було інформовано листом - повідомленням №639/824.1/24-23 від 05.01.2023.

18.01.2023 у Відділі державного нагляду (контролю) у Хмельницької області відбувся розгляд акту №344914 від 24.11.2022. На розгляд акту позивач надав свої письмові пояснення та пояснення водія ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів справи під час розгляду акту досліджено матеріали справи та встановлено:

на момент перевірки автомобілем марки DAF LF 45.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), згідно товарно-транспортної накладної №2353 від 23.11.2022 надавали послуги з перевезення вантажу;

даний транспортний засіб належить автомобільному перевізнику ФОП ОСОБА_1 ;

у водія ОСОБА_2 на момент перевірки були відсутні документи передбачені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутня тахокарта за 24.11.2022.

Так, за результатами розгляду акту №344914 від 24.11.2022 що відбувся 18.01.2023, виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області було винесено постанову №348365 про застосування адміністративно - господарського штрафу до ОСОБА_1 у сумі 17000 грн, за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачене абзацом 3 частини 1 статі 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме за відсутність у водія ОСОБА_2 тахокарти за 24.11.2022.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції Закону №1534-IX від 03.06.2021) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо твердження представника позивача, що відповідачем порушено норми Порядку №1567 через допущення до проведення рейдової перевірки у Хмельницькій області посадової особи Відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

У вище наведеному відсутні посилання на територіальність повноважень посадових осіб Укртрансбезпеки, для участі у рейдовій перевірці посадові особи мають мати: формений одяг, відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно додатку 1-1 Порядку №1567, сигнальний диск та індивідуальну печатку.

Старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Лисаков С.В. зазначений у направленні на рейдову перевірку №004355 від 18.11.2022, тож на момент здійснення рейдової перевірки 24.11.2022 він діяв відповідно до вимог Порядку №1567.

Суд також погоджується з твердженням представника відповідача, що безпідставності посилання позивача на норми Господарського кодексу України так як існують прямі спеціальні правові норми, а саме Закон України "Про автомобільний транспорт" який регулює спірні правовідносини.

Так статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено обов`язкова наявність у водія певного переліку документів під час перевезення вантажів, а статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність спеціального суб`єкта відповідальності "автомобільного перевізника".

Виходячи з встановлених обставин у цій справі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №348365 від 18.01.2023.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №348365 від 18.01.2023 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 06 квітня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач:

- Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Соборна, 75, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.