Справа № 813/3085/17
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року

справа №813/3085/17

провадження № П/380/15865/22

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Чаплик І.Д.,

секретар судового засідання Посмітюх К.Т.,

за участю:

представника позивача Вербенка П.О.,

представника відповідача Звіра Р.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ПАТ Львівський електроламповий завод Іскра звернулось з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.06.2017 та № від 01.06.2017.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами проведеної перевірки, якою встановлено, що підприємством (податковим агентом) несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір протягом дютого-травня 2015 року в сумі 350 765,58грн, несвоєчасно перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 21 199 995,03грн. та не сплачено (не перераховано) до бюджету зарахований податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати заробітної плати, на загальну суму 4 195 275,44 грн. Позивач зазначає, що у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу і виконання податкових зобов`язань, передбачених п. 131.2 ст. 131 ПКУ, податковий орган не наділений правом або обов`язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків, а тому контролюючі органи неправомірно зараховували кошти, сплачені ПАТ «Іскра» не за призначенням платежу, що призвело до невірних висновків відносно несвоєчасності сплати податків та неправильного нарахування штрафних санкцій у акті № 80/28-10-48-14/00214244 від 13 травня 2017 року. Позивач зазначає, що в інтегрованій картці платника податку позивача у ДПІ Шевченківського району м. Львова ГУ ДФС станом на 31.03.2016 була переплата із орендної плати земельної ділянки у розмірі 942 053,66 грн., яку позивач просив зарахувати в оплату податку на доходи фізичних осіб, а тому вважає, що відповідач не має права застосовувати штрафну санкцію відносно сум переплат по інших податках, про які підприємство звернулось про зарахування їх в рахунок оплати ПДФО. Окрім того, звертає увагу суду, що відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 09.03.2017 про порушення провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство ПАТ Львівського електролампового заводу Іскра судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Таким чином, контролюючим органом неправомірно нараховано штрафні санкції та включено їх до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Іскра» , за результатами якої встановлено несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору та податку на доходи фізичних осіб, а також не сплату (не перераховано) до бюджету зарахований податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати заробітної плати. Зазначає, що відповідальність за неподання, подання з порушенням встановлених строків подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку передбачена пунктом 119.2 статті 119 ПКУ, а тому податковим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Щодо процедури банкрутства ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» зазначає, що дія мораторію на грошові зобов`язання визначені податковими повідомленнями-рішеннями не поширюється. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними і не підлягають скасуванню.

Ухвалою від 20.07.2022 Львівським окружним адміністративним судом закрито провадження у справі та справу №813/3085/17 передано на розгляд до Господарського суду Львівської області за юрисдикцією (підсудністю).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2022 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року про закриття провадження у справі №813/3085/17 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Матеріали справи надійшли до Львівського окружного адміністративного суду 03.11.2022. Після автоматизованого розподілу для розгляду справи визначено головуючу суддю Чаплик І.Д.

Ухвалою від 08.11.2022 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.11.2022.

У додаткових поясненнях, поданих суду 30.11.2022, відповідач обгрунтовує правомірність визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій та пені з військового збору та податку на доходи фізичних осіб. Зазначає, що правомірність розрахунку штрафної санкції за несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб та пені підтверджено Висновком Експерта від 12.05.2022 №4156 за результатами проведення судово- економічної експертизи по адміністративній справі №813/3085/17, а правомірність нарахування пені також підтверджується постановою Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 27.09.2022 по справі №380/7694/20. Вказує, що погашення податкового боргу не звільняє позивача від відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого у п. 126.1 ст. 126 ПК України за несвоєчасність сплати зобов`язання з урахуванням загального строку затримки сплати суми податкового боргу, а тому незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник саме після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. Таким чином, внаслідок порушення позивачем свого обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання у строки, встановлені законом, вважає, що відповідачем правомірно застосовані до позивача штрафні санкції у порядку та розмірах, визначених ПК України. Щодо застосування штрафних санкцій та пені у період дії мораторію, відповідач зазначає, що введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючим органам нараховувати як поточні податкові зобов`язання та штрафні (фінансові) санкції за ними, так і податкові зобов`язання, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку, а також штрафи за їх невиконання. Відповідач також вказує, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 по справі №914/355/17 ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.03.2017 про порушення провадження у справі про банкрутство у справі № 914/355/17 - скасовано. Провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра", (м.Львів, вул. Вулецька, 14, ) припинено.

У додаткових поясненнях, поданих суду 06.12.2022, позивач вказує, що 03.01.2019 господарським судом Львівської області винесена ухвала про відкриття провадження у справі №914/2350/18 про банкрутство ПрАТ «Іскра», відповідно до якої судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Зазначає, що донараховані податковим органом суми грошових зобов`язань з військового збору та з ПДФО, виникли і мали місце ще до порушення провадження у справі про банкрутство позивача. Сам по собі акт перевірки тільки констатує наявність або відсутність податкового зобов`язання, але ніяким чином не змінює періоду його виникнення та виконання. Відтак вважає, що ДПС для стягнення нарахованих ним сум грошових зобов`язань з ПДФО та з військового збору, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, мала звернутися із спірними вимогами до позивача шляхом подання письмової заяви про її задоволення до господарського суду в межах провадження у справі про банкрутство. Тому, нарахування грошових зобов`язань з ПДФО та з військового збору, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та застосування до позивача штрафних санкцій за несплату цих податків є неправомірним.

В підготовчому засіданні 23.11.2022 оголошувалася перерва до 07.12.2022, яка була продовжена до 04.01.2023 для надання можливості представнику відповідача ознайомитися з поданими поясненнями позивача.

04.01.2023 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 25.01.2023.

25.01.2023 розгляд справи відкладено на 22.02.2023 в зв`язку з оголоешнням повітряної тривоги.

22.02.2023 розгляд справи не відбувся в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, судове засідання перенесено на 01.03.2023.

В судовому засіданні 01.03.2023 оголошено перерву до 22.03.2023.

09.03.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідача, в яких представник наголошує на тому, що порушеня виявлені контролюючим органом актом перевірки від 13.05.2017, тобто вже після порушення справи про банкрутство 09.03.2017, а тому спірні вимоги є поточними та на них не поширюється дія мораторію. Також покликається на судову практику в аналогічних спорах з цим же позивачем та припинення справи про банкрутство постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018.

22.03.2023 розгляд справи відкладено до 05.04.2023 за клопотанням позивача в зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Офісом великих платників податків ДФС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Іскра» , за результатами якої складено акт перевірки від 13.05 2017 №80/28-10-48-14/00214244 «Про результати позапланової виїзної перевірки ПАТ «Іскра» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2015 по 27.03.2017».

За наслідками перевірки ПАТ «ІСКРА», (), за період з 01.01.2015 по 27.03.2017, щодо повноти декларування правильності нарахування, повноти обліку та своєчасності сплати до бюджету військового збору з врахуванням Збаразької філії Бізнес одиниці Виробничого підрозділу «Завод ламп загального призначення «ПАТ «Іскра» (код ЄДРПОУ- 37738960), встановлено порушення ПАТ «Іскра» вимог п.31.1 п.31.3 ст.31, п.36.1 ст.36, п.38.1 ст.38, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.п.129,1.3 п.129.1 ст.129, п.п.168.1.1, п.п.168.1,2. п.п 168.1.5, п.п.168.1.6 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 п.п.»а» п.176.2 ст.176 та п.п.1.2 п.16-2 п.16 1 підрозділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із внесеними змінами та доповненнями), внаслідок чого підприємством (податковим агентом) несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір протягом лютого-травня 2015 року в сумі 350 765.58 грн., в т.ч. за лютий 2015 року в сумі 73 715,86 грн., за березень 2015 року в сумі 91 759,03 грн., за квітень 2015 року в сумі 92 569,15 грн, за травень 2015 року в сумі 92 721,54 грн. Відтак, прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.06.2017 №000462481, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання по військовому збору на суму 72 352,90 грн, в тому числі фінансова санкція у розмірі 60 135,04 грн та нарахована пеня на суму 12 217,86 грн.

Також, за наслідками перевірки ПАТ «ІСКРА», (), за період з 01.01.2015 по 27.03.2017, щодо повноти декларування правильності нарахування, повноти обліку та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб з врахуванням Збаразької філії Бізнес одиниці Виробничого підрозділу «Завод ламп загального призначення «ПАТ «Іскра» (код ЄДРПОУ- 37738960), встановлено порушення ПАТ «Іскра» вимог п.31.1 п.31.3 ст.31, п.36.1 ст.36, п.38.1 ст.38, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.п.129,1.3 п.129.1 ст.129, п.п.168.1.1, п.п.168.1,2. п.п 168.1.5, п.п.168.1.6 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, п.п. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із внесеними змінами та доповненнями), внаслідок чого підприємством (податковим агентом) несвоєчасно перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 21 199 995,03грн., в т.ч. протягом 2015 року в сумі 4 218 494,99 грн., протягом 2016 року в сумі 14 018 842,67 грн., протягом 01-27.03.2017 року в сумі 2 962 657,37 грн, а також не сплачено (не перераховано) до бюджету зарахований податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати заробітної плати, на загальну суму 4 195 275,44 грн., в т.ч. за 10.2016 - 803 733,22грн., 11.2016 1 196 929,88грн., за 12.2016 року в сумі 1 111 345,77 грн., за 01.2017 в сумі 1 083 266,57грн. Відтак, прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.06.2017 №, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 11 175 590,03 гри, у тому числі 4 195 275,44 грн основного платежу 5 282 710,69 гри фінансової санкції та 1 697 603,90грн нарахованої пені.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Згідно з п.п.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.16.1.4 п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Відповідно до п.п. 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

У відповідності з п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 38.1, п. 38.2 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з абз. 2 п. 57.1 ст.57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Пунктом 168.1 статті 168 ПК України установлено порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 186 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (підпункт "а" пункту 171.2 статті 172 ПК України).

Згідно з п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. 1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. 1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. 1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. 1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно з п.110.1 ст. 110 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.1 ст.109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.109.2 ст.109 ПК України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.110.1 ст.110 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.111.2 ст.111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Судом встановлено, що відповідно до акту перевірким від 13.05 2017 №80/28-10-48-14/00214244 повноти і своєчасності перерахування підприємством до бюджету утриманих сум податку встановлено несвоєчасну сплату (перерахування) військового збору в сумі 350 765,58 грн та податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 21 199 995,03 грн.

Так, перевіркою своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору встановлено несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору протягом лютого-травня 2015 року в сумі 350 765,58 грн., в т.ч. за лютий 2015 року в сумі 73715,86 грн., за березень 2015 року в сумі 91759,03 грн., за квітень 2015 року в сумі 92569,15 грн., за травень 2015 року в сумі 92721,54 грн. Зокрема, по особовому рахунку № НОМЕР_1 платника податків за лютий 2015 р. сума нарахованого податку - 86 626,54 грн при терміні сплати 30.03.2015 сплачено лише 23.03.2015 на суму 12 910,68 грн, 08.04.2015 - 7459,29 грн, 04.05.2015 - 36534,67 грн, 08.06.2015 - 29721,93 грн. Несвоєчасна сплата військового збору за лютий 2015 становить 73 715,86 грн. По особовому рахунку №642 платника податків за березень 2015 р. сума нарахованого податку 91 759,03 грн при терміні сплати 30.04.2015 фактично сплачена лише: 26.06.2015 31522,42 грн, 02.07.2015 60236,61 грн. Несвоєчасна сплата військового збору за березень 2015 становить 91 759,03 грн. По особовому рахунку №642 платника податків за квітень 2015 р. сума нарахованого податку - 92 569,15 грн при терміні сплати 30.05.2015 фактично сплачена лише: 02.07.2015 - 92569,15 грн. Несвоєчасна сплата військового збору за квітень 2015 року становить 92 569,15 грн. По особовому рахунку №642 платника податків за травень 2015 р. сума нарахованого податку - 92 721,54 грн при терміні сплати 30.06.2015 фактично сплачена лише: 03.07.2015 - 92721,54 грн. Несвоєчасна сплата військового збору за травень 2015 року становить 92 721,54 грн. Отже, загальна сума несвоєчасно перерахованого до бюджету військового збору протягом лютого-травня 2015 року становить - 350 765,58 грн.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Розмір застосованої штрафної (фінансової) санкції становить 60 135,04 грн.

Відповідно до пункту 129.4 статті 129 ПК України, пеня, визначена підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нараховується на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Розмір застосованої пені становить 12 217,86 грн.

Несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 21 199 995,03 грн складається із несвоєчасно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб протягом 2015 року в сумі 4 218 494,99 грн., протягом 2016 року в сумі 14 018 842,67 грн., протягом 01-27.03.2017 року в сумі 2 962 657,37 грн.

Крім цього, за висновками акту перевірки № 80/28-10-48-14/00214244 від 13 травня 2017 року підприємством (податковим агентом) не сплачено (не перераховано) до бюджету на відповідні рахунки, нарахований податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати заробітної плати, на загальну суму 4 195 275,44 грн., в т.ч. за жовтень 2016 року -803 733,22 грн, за листопад 2016 року - 1196 929,88 грн, за грудень 2016 року - 1 111 345,77 грн., за січень 2017 року в сумі 1 083 266,57 грн.

Згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Розмір застосованої штрафної санкції відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України становить 4 233 891,83 грн, а відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України 1 048 818,86 грн, що в сукупності становить 5 282 710,69 грн.

Розмір застосованої пені відповідно до пункту 129.4 статті 129 ПК України становить 1 697 603,90 грн.

Правомірність розрахунку штрафної санкції за несвоєчасне перерахування військового збору та пені та розрахунку штрафної санкції за несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб та пені підтверджено Висновком Експерта від 12.05.2022 року №4156 за результатами проведення судово-економічної експертизи по адміністративній справі №813/3085/17.

Позивач зазначає, що в інтегрованій картці платника податку позивача у ДПІ Шевченківського району м. Львова ГУ ДФС станом на 31.03.2016 була переплата із орендної плати земельної ділянки у розмірі 942 053,66 грн., яку позивач просив зарахувати в оплату податку на доходи фізичних осіб, а тому вважає, що відповідач не має права застосовувати штрафну санкцію відносно сум переплат по інших податках, про які підприємство звернулось про зарахування їх в рахунок оплати ПДФО. При цьому вважає, що у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу і виконання податкових зобов`язань, передбачених п. 131.2 ст. 131 ПК України, податковий орган не наділений правом або обов`язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків, а тому контролюючі органи неправомірно зараховували кошти, сплачені ПАТ «Іскра» не за призначенням платежу, що призвело до невірних висновків відносно несвоєчасності сплати до податків та неправильного нарахування штрафних санкцій у акті № 80/28-10-48-14/00214244 від 13 травня 2017 року.

Суд зазначає, що пунктом 87.9 статті 87 ПК України передбачено, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку з тим, що узгоджені суми податкових зобов`язань по нарахованих платежах, набули статусу податкового боргу, при виставленні платіжних доручень про сплату податкових зобов`язань, строк сплати яких минув, погашення боргу здійснювалося згідно з черговістю його виникнення, у зв`язку з чим частиною грошових коштів здійснювалося погашення боргу за попередні податкові періоди.

Відтак, викладені в акті перевірки від 13.05 2017 №80/28-10-48-14/00214244 факти порушення позивачем вимог щодо несвоєчасної та неповної сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору підтверджуються матеріалами справи.

Однак судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.03.2017 в справі № 914/355/17 порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра (вул. Вулецька, 14, м. Львів, 79066, ).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14 травня 1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343-XII) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 19 Закону №2343-XII протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 19 Закону №2343-XII дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно з ст. 1 Закону №2343-XII кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Вищенаведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов`язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у зв`язку з чим у нього виникають нові зобовязання, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, що ж стосується зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Таким чином, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань, які виникли після введення мораторію, але зупиняє виконання тих грошових зобов`язань, що виникли до моменту введення мораторію.

Суд звертає увагу, що визначальною обставиною є період виникнення зобов`язань перед бюджетом, а не їх виявлення. Мораторій зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів, які виникли до його введення та припиняє заходи, спрямовані на їх забезпечення.

Суд зазначає, що правопорушення, за які винесено податкові-повідомлення рішення, а саме п.31.1 п.31.3 ст.31, п.36.1 ст.36, п.38.1 ст.38, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, пп.129.1.3 п.129.1 ст.129, пп.168.1.1, пп168.1.2, пп.168.1.5, пп,168.1.6 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 пп.а п.176.2 ст.176 та п.п.1.2 п.16-2 п.16 1 підрозділу ХХ ПК України допущені позивачем до введення в дію мораторію, що не заперечується відповідачем.

Відтак, контролюючий орган є конкурсним кредитором, оскільки такі зобов`язання виникли до введення в дію мораторію, відтак введений мораторій зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли до дня введення мораторію, а отже, і припиняє заходи, спрямовані на їх забезпечення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №3.380.2019.0015401.

Суд враховує, що норма чинної на час прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень ч. 1 ст. 19 Закону №2343-XII на час введення мораторію на задоволення вимог кредиторів передбачала припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання податкових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо факту виникнення спірних податкових зобов`язань на підставі акта перевірки, з датою якого відповідач пов`язує таке виникнення, оскільки як зазначено судом вище, визначальною обставиною є період виникнення зобов`язань перед бюджетом, а не їх виявлення.

При наданні оцінки таким доводам відповідача суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2020 року (справа №904/1693/19), зокрема, що норми статті 1 та частини першої статті 23 Закону № 2343-XII пов`язують статус конкурсних грошових вимог виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання боржника. Тобто, при визначенні статусу кредиторських вимог у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від настання строку виконання грошових зобов`язань боржника.

Пункт 36.1 статті 36 ПК України передбачає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку (пункт 37.2 статті 37 ПК України).

За правилами пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розд. IV «Податок на доходи фізичних осіб» ПКУ для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2 ст. 54 ПКУ).

Відтак, із настанням граничного строку сплати податку - податку на доходи фізичних осіб та військового збору до відповідного бюджету у платника податків виникає податковий обов`язок із сплати нарахованих зобов`язань, відповідно, у контролюючого органу виникає право вимоги їх виконання. При цьому строк сплати такого зобов`язання чи його виявлення контролюючим органом не впливає на момент виникнення зобов`язання платника податків (боржника).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 у справі №360/2838/20.

В спірному випадку період виникнення податкових зобов`язань з 01.01.2015 по січень 2017 року, оскільки граничний строк сплати настав по військовому збору 30.03.2015, 30.04.2015, 30.05.2015, 30.06.2015, по податку на доходи фізичних осіб жовтень-грудень 2016 року та січень 2017 року, про що зазначено в акті перевірки, тобто до порушення провадження в справі про банкрутство 09.03.2017, а актом перевірки лише виявлено наявність таких податкових зобов`язань, їх несплату чи несвоєчасну сплату, в зв`язку з чим і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позиція щодо виникнення, а не виявлення податкових зобов`язань також викладена у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №3.380.2019.0015401.

Отже, у розумінні приписів Закону №2343-XII та ПК України зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" виникло у період до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, тому не може вважатися поточним. Обставини невключення вимог податкового органу до реєстру вимог кредиторів або їх незаявлення взагалі не змінюють статус такої заборгованості для податкового обліку.

Покликання відповідача в підтвердження своєї позиції на постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа №2340/4157/18) щодо можливості нарахування неустойки на вимоги кредиторів та обґрунтування щодо моменту виникнення зобов`язання боржника суд вважає безпідставним, оскільки саме за змістом цієї постанови зроблено висновок про те, що заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Оскільки в справі №2340/4157/18 мораторій на задоволення вимог кредиторів було введено 14.05.2004, а несвоєчасно перераховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 21.03.2017 до 29.03.2018 (за лютий - червень, вересень - грудень 2017 року, січень, лютий 2018 року), то вимоги були поточними. В даній же справі, як встановлено судом вище, період виникнення податкових зобов`язань з 01.01.2015 по січень 2017 року, тобто до введення мораторію, а отже на момент прийняття оскаржуваних рішень вимоги були конкурсними і на них поширювалась дія мораторію, що відповідає правовим висновкам, викладеним і в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №2340/4157/18.

Суд також зазначає, що в подальшому ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2019 про відкриття провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство ПАТ Львівського електролампового заводу Іскра судом також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, а відтак встановлені актом перевірки № 80/28-10-48-14/00214244 від 13 травня 2017 року податкові зобов`язання ПАТ Львівського електролампового заводу Іскра є конкурсними і порядок їх стягнення повинен відбуватися в інший спосіб, а не шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками проведення перевірки в період дії мораторію.

Зокрема, питання ведення ІКП та відображення у ній стану розрахунків платника податків із бюджетом у разі введення мораторію на задоволення вимог кредиторів врегульовував Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (був чинний на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №422).

Також за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15 грудня 2020 року (справа №904/1693/19), аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень ПК України, свідчить про те, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів статті 23 Закону № 2343-XII. Наведеним також спростовується висновок податкового органу щодо неможливості звернення з вимогою про включення цих вимог до реєстру кредиторів як конкурсних в зв`язку з їх неузгодженістю.

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду сформовано сталу практику про те, що обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 925/1165/16, від 7 серпня 2019 року у справі № 922/1014/18, від 9 серпня 2018 року у справі № 921/184/16-г/10, від 26 лютого 2019 року у справі № 908/710/18, від 5 березня 2019 року у справі № 910/3353/16, від 17 квітня 2019 року у справі № 43/75-15/7-б).

Таким чином, з огляду на положення статей 23-25 Закону № 2343-XII, податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен був подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу.

Доводи відповідача про те, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 по справі №914/355/17 ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.03.2017 про порушення провадження у справі про банкрутство у справі № 914/355/17 скасовано, а провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" припинено не спростовує факту введення мораторію ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.03.2017, яка була чинною як на момент проведення перевірки, так і на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а її скасування відбулося лише черех 1,5 роки.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення № від 01.06.2017 та № від 01.06.2017 є протиправними і підлягають скасуванню.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформованою, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, обов`язок суду мотивувати прийняте ним рішення не можна сприймати буквально як необхідність відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, зокрема, принципи прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та прийняття рішення, вчинення дії обґрунтовано, що є одночасно і орієнтирами при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури, та із рахуванням як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказують законодавчі акти, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір за вказаним позовом у сумі 168 719 15 грн., що підтверджено платіжним дорученням №23 від 29.08.2017, який підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра (вул. Вулецька, 14, м. Львів, 79027, ) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська,35 м.Львів ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 01.06.2017 та № від 01.06.2017.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства Львівський електроламповий завод Іскра (вул. Вулецька, 14, м. Львів, 79027, ) за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська,35 м.Львів ) судовий збір у розмірі 168 719 (сто шістдесят вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 15 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293,295 - 297 КАС України. із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.04.2023.

Суддя Чаплик І.Д.