Справа № 522/9426/22
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/9426/22
Провадження №2-а/522/106/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання Янчевій К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 липня 2022 року ГУ ДМС України в Одеській області винесено Рішення № 488 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства. На думку позивача зазначене рішення є протизаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, адже немає механізму його виконання. Так, позивач зазначає, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не враховано наявність у позивача сім`ї в Україні, а саме сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , з якою позивач проживає однією родиною без реєстрації шлюбу.

За таких обставин позивач просив визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2022 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 05 вересня 2022 року.

17 серпня 2022 року від представника ГУ ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив. Представник відповідача зазначає, що зазначений адміністративний позов є необґрунтованим з підстав того, що ОСОБА_1 на території України перебуває незаконно, проживає без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування. Представник відповідача зазначає, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних правил перебування на території України іноземців, факт батьківства або шлюбні відносини на які посилається позивач не спростовує зазначених порушень законодавства.

У судове засідання 05 вересня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи відкладено на 12 жовтня 2022 року.

У судове засідання 12 жовтня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності. Позивач та його представник про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 03 листопада 2022 року.

У судове засідання 03 листопада 2022 року з`явився представник відповідача. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 05 грудня 2022 року.

У зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси судове засідання призначене на 05 грудня 2022 року відкладено на 02 лютого 2023 року.

У зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси судове засідання призначене на 02 лютого 2023 року відкладено на 21 березня 2023 року.

У судове засідання 21 березня 2023 року з`явилися позивач та представник позивача. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності. Позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали. Позивач зазначив, що має в Україні сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та забезпечує сина та колишню дружину, адже матір дитини на теперішній час не працевлаштована.

Судом встановлено, що у 2016 році громадянин Йорданії ОСОБА_1 , прибув на територію України.

23 червня 2016 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між громадянином Йорданії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_4 укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_2 .

Також, встановлено, що громадянин Йорданії ОСОБА_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії № НОМЕР_1 терміном дії з 18 вересня 2017 року по 17 вересня 2018 року.

Під час перебування на території України позивач тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано.

За ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Санкція ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає наступне: що за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів походів громадян.

Так, за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, стосовно громадянина Йорданії ОСОБА_1 , 15 липня 2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008463 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 15 липня 2022 року ПН МОД № 008537 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 гривень 00 копійок, що визнає і сам позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Позивач із заявою для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону.

Так судом встановлено, що 15 липня 2022 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято Рішення № 488 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства з підстав того, що станом на 15 липня 2022 року позивач - громадянин Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України перебуває незаконно, проживає без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування.

Згідно розписки від 15 липня 2022 року позивач зобов`язався покинути територію України у визначений термін у рішенні від 15 липня 2022 року № 488 про примусове повернення в країну походження.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Щодо посилання позивача на неможливість виконання рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 488 слід зазначити наступне.

Представником позивача було надано до суду відповіді на адвокатські запити надані консульствами країн, що межують з Україною, посилаючись на них, як на підставу не можливості позивача покинути межі України та потрапити на територію будь якої з сусідніх країн.

Слід зазначити, що громадянин Йорданії ОСОБА_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії № НОМЕР_1 терміном дії з 18 вересня 2017 року по 17 вересня 2018 року.

Після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та до винесення оскаржуваної постанови, позивач перебував та території України майже чотири роки, протягом яких, в Україні не було введено воєнний стан, та позивач мав об`єктивну можливість покинути територію України, або отримати новий документ на право проживання на території України, однак ухилився від відповідних дій.

Починаючи з 2018 року до часу його виявлення органом міграційної служби у 2022 році як особи, що перебуває в Україні нелегально, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області позивач не звертався.

Окрім того, пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Посилання позивача на те, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України та проживає у цивільному шлюбі із колишньою дружиною та матір?ю їх спільного сина, не створюють умов для порушення норм чинного законодавства в частині перебування іноземця на території України без законних на те підстав.

Позиція позивача, щодо того, що «втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним», не узгоджується з позицією Верховного Суду який в своїй постанові від 18.03.2021 по справі № 522/14416/18 .

«Крім того, Суд зауважує, що мотиви відмови в задоволенні позову судом апеляційної інстанції були висновувані лише на тому, що відповідач мас право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому позивач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного висновку, Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Суд зазначає, що факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях.

Крім того, Суд підкреслює, шо зважаючи на наявність зареєстрованого шлюбу відповідача з громадянкою України, як законної підстави залишення та подальшого перебування на території України після звернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання з вказаних підстав, він матиме змогу легально перебувати на території України, не порушуючи, при цьому норм міграційного законодавства.

Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17».

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду від 10.10.2019 по справі № 2340/2910/18: «Разом з тим, доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому відповідач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного твердження доцільно наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо недопустимості грубого систематичного порушення положень законодавства України.

Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях».

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Враховуючи викладене, судом не встановлено підстав для визнання неправомірним та скасування рішення № 488 про примусове повернення в країну походження ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 9, 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня отримання його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 березня 2023 року.

Суддя: Свячена Ю.Б.

21.03.23