Справа № 147/138/22
Суддя: Натальчук О. А.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/138/22
Провадження № 2-а/147/1/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, третя особа інспектор ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Шегда Максим Михайлович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

08.02.2022 до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить скасувати постанову від 01.02.2022 серії ЕАО №5278532 про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги в редакції від 15.02.2022 р. (а.с.20-26) обґрунтував тим, що 01.02.2022 року відносно нього, інспектором ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовим поліції Шегдою М.М. була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5278532, про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн., відповідно до якої він 01.02.2022 року о 22 год. 27 хв. в м. Вінниця по вул.Соборна, 35, керуючи автомобілем SCODA SUPERB, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух тільки праворуч» та здійснив рух ліворуч, чим порушив п.8.4. ПДР Порушення вимог дорожніх знаків.

Із зазначеною постановою не згоден та вважає її незаконною. Вказав, що фактично, розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливив виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин відповідної справи. Окрім того, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Тобто, грубо порушено вимоги ст. ст.278, 279 КУпАП. Разом з тим зазначив, що дійсно 01.02.2022 року десь о 22 год. 27 хв. він був у м. Вінниця та керував автомобілем SCODA SUPERB, д.н.з. НОМЕР_1 . Дотримувався правил дорожнього руху та, виїжджаючи із другорядної вулиці на вулицю Соборна, зупинився, побачив перед собою відсутність дорожніх знаків, які б заборонили йому подальший рух ліворуч, надав перевагу в русі іншим т/з, які рухались по вищевказаній вулиці, ввімкнув лівий покажчик повороту і виїхав на дорогу та одразу після здійснення цього маневру, ОСОБА_1 зупинив працівник поліції ОСОБА_2 та повідомив, що позивач нібито порушив правила дорожнього руху. На прохання надати докази цього та пройти до місця другорядної вулиці з якої він здійснював маневр повороту і пересвідчитись у відсутності там дорожніх знаків, які б забороняли йому здійснити поворот ліворуч, поліцейський патрульної поліції ОСОБА_2 повідомив, що все є на відео, але з відеозаписом ознайомитися не дав і водночас повідомив, що він виписує постанову про вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

На думку позивача, ніяких доказів вчинення ним правопорушення в поліцейського ОСОБА_2 не було, він не мав наміру об`єктивно розібратись в справі, а виніс невмотивовану постанову. На запитання, щодо свідків, очевидців, які б підтвердили вчинення адміністративного правопорушення, поліцейський повідомив, що ОСОБА_1 може оскаржити його дії в судовому порядку.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову інспектора ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядового поліції Шегди М.М., серії ЕАО № 5278532, про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за порушення ч. 1 ст.122 КУпАП, та закрити провадження у справі. Також просив повернути йому судовий збір, згідно ст.7 ЗУ «Про судовий збір» на відповідний рахунок.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2021 відкрито провадження по даній справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

15.03.2022 від представника Департаменту патрульної поліції Цубер М.М. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до п.5 ч.1 ст.236 КАС України.

Ухвалою суду від 25.03.2022 зупинено провадження в адміністративній справі №147/138/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, третя особа інспектор ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Шегда М.М., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до закінчення дії на території України воєнного стану.

13.05.2022 до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначено, що під час патрулювання 01.02.2022 року в місті Вінниці поліцейським роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП Шегдою М.М. було помічено автомобіль Шкода НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 , керуючи Т3, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 (рух праворуч) зі смуги, що вказує рух праворуч, здійснив рух наліво, чим порушив пункт 8.4.г ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Тому, встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст. ст. 33, 248 КУПАП поліцейським було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності тa в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії EAO № 5278532 за ч. 1 ст. 122 КУПАП.

Також зазначено, що відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути оправу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення i накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року No5-рп/2015). Таким чином, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством, було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. Розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУ, КУпАП та іншими НПА, тому постанова є правомірною, обґрунтованою та законною. Просили відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

16.03.2023 до суду надійшов лист від представника УПП у Вінницькій області за №9145/41/21-2022 в якому зазначено, що працівники патрульної поліції були задіяні у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, тому виконати ухвалу про надання доказів вчасно не представилось можливим. На даний час відеозапис події знищено. Надано копію постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Суд, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Верховного Суду щодо вирішення питання про зупинення провадження у справі з аналогічних підстав, для забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини, забезпечення особі права доступу до суду, дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі №147/138/22 за власною ініціативою з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, про що обуло постановлено ухвалу від 20.03.2023.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява останнього, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причина неявки суду невідома. У прохальній частині відзиву (а.с.69) зазначено про розгляд справи у відсутності відповідача.

Третя особа - інспектор ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Шегда М.М. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких клопотань не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у зв`язку з неявкою всіх учасників справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП).

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5278532; дата розгляду 01.02.202; місце розгляду справи Вінницька область, м. Вінниця, вул. Соборна, 35; особа, яка розглянула справу інспектор ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Шегда М.М.; особа, щодо якої розглянута справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 01.02.2022 р. о 22 год. 27 хв. у м.Вінниця на вул. Соборна, 35, водій, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух тільки праворуч», чим порушив п.8.4 ПДР України. Порушення вимог дорожніх знаків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно п. 8.4.г Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються на групи: наказові знаки, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, а саме за те, що він не виконав вимогу дорожнього знаку «Рух тільки праворуч» та здійснив рух ліворуч.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушень з боку позивача правил дорожнього руху, що дають підстави притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З пояснень позивач вбачається той факт, що він у м. Вінниця керував автомобілем SCODA SUPERB, д.н.з. НОМЕР_1 . Дотримувався правил дорожнього руху та, виїжджаючи із другорядної вулиці на вулицю Соборна, зупинився, побачив перед собою відсутність дорожніх знаків, які б заборонили йому подальший рух ліворуч, надав перевагу в русі іншим т/з, які рухались по вищевказаній вулиці, ввімкнув лівий поворотник і виїхав на дорогу та одразу після здійснення цього маневру, був зупинений працівником поліції.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року № 760/2846/17.

Відповідачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, в судове засідання ні представник відповідача, ні третя особа не з`явилися, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надали.

Окрім того, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на будь-які докази скоєння адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд критично оцінює фототаблиці, які долучені ОСОБА_1 до позову, оскільки з їх змісту неможливо становити місто та вулицю, яка на них зображена.

Однак, погоджується із доводами ОСОБА_1 , про те, що інспектором поліції не з`ясовано всіх обставин, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, та всупереч ст. 77 КАС України не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем та третьою особою, в порушення вимог 72 КАС України, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, а також те, що не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі є обґрунтованими.

Таким чином, постанова серії ЕАО №5278532 від 01.02.2022 підлягає скасуванню, справа про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Щодо вимог ОСОБА_1 про повернення йому судового збору, згідно вимог ст.7 ЗУ «Про судовий збір» суд зазначає наступне.

Так, ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 та ухвалено рішення про задоволення його позовних вимог, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

З вимогою про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, відповідно до вимог ст.139 КАК України, ОСОБА_1 не звертався, а тому суд не вирішує дане питання.

Керуючись ст. 280 КУпАП, ст. ст. 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, третя особа інспектор ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Шегда Максим Михайлович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАО №5278532 від 01.02.2022 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, закрити.

В задоволенні решти вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області, адреса: 21010, місто Вінниця, вулиця Ботанічна, будинок 24.

Третя особа - інспектор ОР Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Шегда Максим Михайлович, адреса місця роботи: 21010, місто Вінниця, вулиця Ботанічна, будинок 24.

Повний текст рішення складено 05.04.2023.

Суддя О.А. Натальчук