Справа № 620/5707/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5707/22 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності пов`язаної із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги мотивовані незгодою з діями відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачем вищої групи інвалідності. Позивач зазначив про необґрунтоване обмеження права позивача на отримання одноразової грошової допомоги дворічним строком, передбаченим пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що станом на дату встановлення позивачу II групи інвалідності та на дату прийняття оскаржуваного рішення комісії Міноборони, вимога п.4 стаття 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була чинною, а визнана неконституційною лише 06.04.2022 року, то враховуючи принцип правової визначеності та дії нормативно-правових актів у часі, застосуванню підлягає та норма матеріального права, яка діяла на дату встановлення позивачу II групи інвалідності.

Зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, адже зміна відбулась у понад дворічний термін після встановлення первинної втрати працездатності.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 29 березня 2023 року.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2019 року під час первинного огляду органами МСЕК, позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

В подальшому, 22.12.2021 року позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивач отримав виплату в сумі 480250,00 грн.

Позивач 05.01.2023 року звернувся із заявою до відповідача про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок встановленням ІІ групи інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаною із захистом Батьківщини.

Проте, згідно протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.02.2022 №23, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, пов`язаної із захистом Батьківщини, звернувся до суду.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Так, право на виплату одноразової грошової допомоги, передбачену ст. 16 Закону №2011-ХІІ, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI було доповнено статтями 161, 162, 163, 164. Вказаний Закон набрав чинності 01.01.2014 та застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII (у редакції, що діяла з 01.01.2014) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 163 Закону №2011-XII доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

За приписами п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).

Згідно з п. 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, законодавством, чинним, на дату встановлення позивачу третьої групи інвалідності (28.03.2019), так і станом на час встановлення йому інвалідності другої групи (22.12.2021), було передбачено обмеження дворічним строком терміну, протягом якого зміна ступеня працездатності або групи інвалідності може бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 зазначив наступне:

«Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців».

Ухвалюючи цю постанову, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі №760/11440/17, від 30.09.2019 у справі №825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив наступне:

«Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно. При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах».

Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 дійшов наступних висновків:

«Встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги; встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми; дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності».

Застосовуючи ці висновки до обставин справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачу другу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів обізнана, що Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції, а саме: статям 1, 3, частинам 1 та 1 ст.8, ч.5, ст..17, ч.1 статті 17 Конституції України.

За приписами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII має пряму дію у часі і може бути застосована судами тільки з дня ухвалення Конституційним Судом відповідного рішення, тобто з 06.04.2022. Її може бути застосовано до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.09.2022 у справі №640/14168/20, від 15.06.2022 у справі №296/8156/17.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 06.04.2022, то відповідач обґрунтовано виходив з презумпції конституційності п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ.

Таким чином, доводи апелянта знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції

Втім, колегія суддів звертає увагу, що оскільки правове регулювання спірних відносин змінилося з 06.04.2022, то позивач має право захистити свої інтереси шляхом повторного звернення до відповідних органів про отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням нового правового регулювання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.07.2022 у справі №640/12989/19.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 15.06.2022 року вже звертався із заявою до відповідача, в якій просив повторно розглянути питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Однак, Чернігівським ОТЦК та СП позивачу було зазначено, що згідно статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Повідомлено, що підстав для повторного направлення документів на розгляд комісії МОУ немає.

У той же час, визнання Конституційним Судом України неконституційними положень законодавства, з підстав наявності яких позивачеві було відмовлено у реалізації його права на належний рівень соціального забезпечення, свідчить про те, що у межах спірних правовідносин право позивача є порушеним, а отже таким, що підлягає захисту.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи із завдань адміністративного судочинства вважає за можливе з метою захисту та належної реалізації права позивача на відповідне соціальне забезпечення усунути зазначений недолік вирішення спору та на реалізацію повноважень, наданих частиною другою статті 9 КАС України, прийняти рішення про зобов`язання Міністерства оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями 315,317,321,322,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2022 р. про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко