Справа № 760/18705/20
Суддя: Українець В. В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві в особі інспектора батальйону № 3 роти № 5 Павлючка Андрія Павловича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві в особі інспектора батальйону № 3 роти № 5 Павлючка А.П. про скасування постанови.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 червня 2020 року інспектором батальйону № 3 роти № 5 Управління патрульної поліції у м. Києві Павлючком А.П. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за виїзд з прилеглої території на дорогу, поділену подвійною суцільною лінією, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, та не зайнявши відповідне крайнє положення, займаючи дві смуги, здійснив рух заднім ходом.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню.

Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, оскільки він не здійснював рух заднім ходом та після виїзду з прилеглої території одразу зайняв крайнє праве положення для продовження руху. Відповідач доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги.

Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАМ № 2740545 від 26 червня 2020 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року до участі у справі залучено співвідповідача Департамент патрульної поліції.

З пояснень представника Департаменту патрульної поліції вбачається, що 26 червня 2020 року інспектором батальйону № 3 роти № 5 Управління патрульної поліції у м. Києві Павлючком А.П. було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за виїзд з прилеглої території на дорогу, поділену подвійною суцільною лінією, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, та не зайнявши відповідне крайнє положення, займаючи дві смуги, здійснив рух заднім ходом. Інспектор, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції, здійснюючи патрулювання визначеної території, безпосередньо став свідком вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому вина останнього є доведеною. Просить відмовити в задоволенні позову. зазначає, що заявлена стороною позивача сума витрат на правничу допомогу не є співмірною з заявленими позовними вимогами та розміром застосованого до позивача штрафу.

Відповідач інспектор батальйону № 3 роти № 5 Управління патрульної поліції у м. Києві Павлючок А.П. позовну заяву з додатками отримав, відзив на позов у встановлений строк до суду не подав.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 червня 2020 року інспектором батальйону № 3 роти № 5 Управління патрульної поліції у м. Києві Павлючком А.П. було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за виїзд з прилеглої території на дорогу, поділену подвійною суцільною лінією, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, та не зайнявши відповідне крайнє положення, займаючи дві смуги, здійснив рух заднім ходом.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, оскільки він не здійснював рух заднім ходом та після виїзду з прилеглої території одразу зайняв крайнє праве положення для продовження руху. Відповідач доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Письмові пояснення представника Департаменту патрульної поліції ґрунтується лише на тексті відзиву на позовну заяву, де в обґрунтування своїх заперечень зазначено про те, що інспектор, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції, здійснюючи патрулювання визначеної території, безпосередньо став свідком вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому вина останнього є доведеною.

Вбачається, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Встановлено, що суду не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху 26 червня 2020 року.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КпАП України від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Постанова серія ЕАМ № 2740545 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 26 червня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7939 гривень 96 копійок.

Відповідно до частин 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

24 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Шевченка С.С., ордер від ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , акт приймання-передачі правової допомоги № 1 до договору від 27 серпня 2020 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 2020/2708 від 27 серпня 2020 року на суму 7939 гривень 96 копійок (призначення платежу - акт приймання-передачі правової допомоги № 1 до договору від 27 серпня 2020 року).

Згідно з частинами 4-6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У матеріалах справи містяться заперечення представника ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначено про те, що заявником відповідні докази подані не у встановлений законом строк, а тому заява підлягає залишенню без розгляду. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень є не співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.

Вбачається, що позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати на правничу допомогу при розгляді позовної заяви про скасування постанови.

З акту приймання-передачі правової допомоги № 1 до договору від 27 серпня 2020 року, вбачається, що загальна сума таких витрат визначена позивачем у розмірі 7939 гривень 96 копійок, а загальний обсяг часу наданих послуг складає 09 годин 04 хвилини.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19.

Суд враховує той факт, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли з приводу скасування постанови, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Таким чином, зазначений спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір правничої допомоги, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, те, що розгляд зазначеної категорії справ відбувається без виклику сторін, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 гривень.

Керуючись статтями 122, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, ст. 59 Конституції України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у м. Києві в особі інспектора батальйону № 3 роти № 5 Павлючка Андрія Павловича (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову серія ЕАМ № 2740545 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 26 червня 2020 року, винесену інспектором батальйону № 3 роти № 5 Управління патрульної поліції у м. Києві Павлючкою Андрієм Павловичем (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень та судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: