Справа № 580/2534/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 квітня 2023 року справа № 580/2534/23

м. Черкаси

Cуддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до 5 Державного пожежно -рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

04 квітня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до 5 Державного пожежно -рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, яка виразилась у невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2018 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року та березня 2018 року;

2) обов`язати 5 Державний пожежно-рятувального загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2018 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За приписами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як свідчить зміст позовних вимог, спір фактично стосується вимог про стягнення сум, які не нараховані та не виплачені військовослужбовцю у період з 01.01.2016 по 31.07.2018.

Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, в тому числі й щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, врегульовує стаття 233 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у редакції згідно із Законом №2352-IX від 01.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Тож очевидним є те, що вимоги про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.07.2018 заявлені позивачем з пропуском тримісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Факт пропуску строку звернення до суду з цим позовом визнає і представник позивача, оскільки разом з позовом вона надала заяву про поновлення цього строку.

В заяві про поновлення строку представник позивача зазначила, що незважаючи на факт набрання 19.07.2022 чинності Законом України №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено у новій редакції норму статті 233 КЗпП України, тлумачення вказаної норми має узгоджуватися з рішеннями Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 та № 9-рп/2013 від 15.10.2013, відповідно до яких в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суддя визнає мотиви, наведені представником позивача, помилковими з урахуванням тієї обставини, що тлумачення закону, які надавалися Конституційним Судом України у рішенні №8-рп/2013 від 15.10.2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" та у рішенні №9-рп/2013 від 15.10.2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, стосуються тлумачення Судом статті 233 КЗпП України у редакції до внесення у неї змін Законом №2352-IX від 01.07.2022.

На момент звернення до суду з цим позовом порядок обчислення строків у цій категорії справ змінився, і офіційного тлумачення новому порядку, зокрема статті 233 КЗпП України, Конституційний Суд ще не надавав.

У зв`язку зі зміною нормативно-правового регулювання порядку обчислення строків, суд, в силу приписів ч. 3 ст. 3 КАС України, застосовує закон, чинний на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З огляду на обставини зміни законодавства в частині обчислення строків звернення до суду, зокрема, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, висновки, сформульовані у рішеннях Конституційного Суду №8-рп/2013 від 15.10.2013 та №9-рп/2013 від 15.10.2013, застосуванню вже не підлягають, так як втратили свою актуальність.

Отож, з 19.07.2022 законодавцем встановлено тримісячний строк для звернення працівника до суду з позовом про виплату заробітної плати.

Поряд з цим, зважаючи на принцип правової визначеності, невід`ємною складовою якого є вимога про передбачуваність правової норми, позивач у будь-якому випадку мав право звернутися до суду з цим позовом упродовж трьох місяців з дати набрання чинності Законом №2352-ІХ, тобто до 19.10.2022.

Таким чином, наведені представником позивача у заяві про поновлення строку від обставини суд визнає неповажними.

Частинами 1 та 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, усуваючи недоліки позовної заяви позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 123, 160, 169, 241, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, протягом якого можуть бути усунуті вказані вище недоліки шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку з обґрунтованими доказами на її підтвердження.

Роз`яснити позивачеві, що встановлений в даній ухвалі строк на усунення недоліків може бути продовжений відповідно до вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО