Справа № 340/5897/22
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року* м. Кропивницький Справа № 340/5897/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач) до Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (також Відповідач) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оплати невикористаної відпустки та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника адвоката Ковальова А.І.) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.42-50), просить:

1) стягнути з Відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 09.09.2021 по 05.08.2022 в розмірі 65200 грн. з покладанням на нього обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі;

2) стягнути з Відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за кожен день прострочення розрахунку, виходячи з розрахунку 307 грн. 69 коп. на день, починаючи з 06.08.2022 та по день ухвалення судового рішення;

3) стягнути з Відповідача компенсацію за невикористану відпустку за 2021, 2022 роки у розмірі 7487 грн. з покладанням на нього обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі;

4) стягнути з Відповідача матеріальну компенсацію заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №340/1508/21 розпорядженням селищної ради від 01.08.2022 №131-к Позивача поновлено на роботі з 02.03.2021. Крім того, на виконання судового рішення Відповідачем було виплачено Позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 по 08.09.2021 в розмірі 40000,01 грн.. Розпорядженням від 05.08.2022 №134-к Позивача було звільнено із займаної посади з 05.08.2022 за згодою сторін. Разом із тим, решта належної Позивачці заробітної плати за період з 09.09.2021 по 05.08.2022 на її користь не виплачена, що дає підстави для стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку. Також, станом на дату звернення до суду з даним позовом на користь Позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація за невикористані ді відпустки за 2021-2022 роки, а також моральна шкода, яку Позивач оцінила у розмірі 50000 грн., що на її думку повністю відповідає глибині її душевних страждань.

Представник Відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки селищною радою було здійснено всі розрахунку з Позивачем (а.с.76-85).

Представник Позивача подав відповідь на відзив, в якій не погодився з позицією Відповідача та просив позов задовольнити (а.с.89-91).

Дослідивши наявні в справі матеріали, судом встановлено наступне.

Так, Позивач з 02.01.2018 на підставі наказу № 59-к від 29.12.2017 прийнята на посаду інспектора із соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області (а.с.15).

Розпорядженням Петрівського селищного голови Кіровоградської області № 138/ОС від 01.03.2021 Позивача було звільнено із займаної посади з 01.03.2021 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Новостародубської сільської ради та скороченням чисельності працівників (а.с.17).

В подальшому, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі № 340/1508/21, залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2022, визнано протиправним та скасовано розпорядження Петрівського селищного голови Кіровоградської області №138/ОС від 01 березня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора із соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області з 02 березня 2021 року; стягнуто з Новостародубської сільської рада Петрівського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 40 000,01 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6 154,00 грн., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

На виконання рішення у справі № 340/1508/21 розпорядженням Петрівського селищного голови №131-к від 01.08.2022 "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " скасовано розпорядження Петрівського селищного голови від 01.03.2021 №138/ОС "Про звільнення ОСОБА_1 " (пункт 1); поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора із соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області правонаступником якої є Петрівська селищна рада Кіровоградської області з 02 березня 2021 року (пункт 2). Також, виплачено Позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40000,01 грн. (а.с.65, 86).

Розпорядженням Петрівського селищного голови №134-к від 05.08.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 " Позивача з 05.08.2022 звільнено з займаної посади відповідно до вимог п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 02.03.2021 по 05.08.2022 тривалістю 35 календарних днів (а.с.61-63, 87).

Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 09.09.2021 по 05.08.2022 у розмірі 65200 грн.. Разом з тим, ознайомившись з матеріалами справи суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах невиплачені Позивачці кошти, зокрема за період з 09.09.2021 по 29.07.2022 не є заборгованістю Відповідача із заробітної плати, а є середнім заробітком за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Правові положення аналогічного змісту містяться в ст. 235 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі та йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Наведена правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.06.2020 у справі №521/1892/18.

Відтак, враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 КЗпП України. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Так, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України належить встановити чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення-встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 у справі № 280/360/19.

Як зазначалось судом, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі № 340/1508/21 Позивача поновлено на посаді інспектора із соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області з 02.03.2021. Рішення в частині поновлення Позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, судом було допущено до негайного виконання.

Отже, після прийняття Кіровоградським окружним адміністративним судом рішення від 08.09.2021 у справі №340/1508/21 у Відповідача, як роботодавця, виник обов`язок добровільно та негайно виконати дане рішення суду в частині поновлення Позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. Разом із тим, як встановлено судом, Позивача поновлено на посаді інспектора із соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області правонаступником якої є Петрівська селищна рада Кіровоградської області лише 01.08.2022 розпорядженням Петрівського селищного голови №131-к від 01.08.2022 (а.с.86).

Отже, рішення від 08.09.2021, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення Позивача на посаді, Відповідачем фактично виконано 01.08.2022, коли було видане відповідне розпорядження.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України, а саме за період з 09.09.2021 (наступний день після ухвалення рішення про поновлення на роботі) по 31.07.2022 (останній день перед поновленням на роботі).

Згідно ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

З урахуванням п. 2 Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до абзаців 3 та 5 пункту 4 Порядку №100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як було встановлено в ході розгляду справи №340/1508/21, середньоденна заробітна плата Позивача складає 307,70 грн..

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з урахуванням положень ч. 4 ст. 78 КАС України, суд вважає за необхідне взяти за основу розмір середньоденної заробітної плати Позивача, встановлений у зазначеному рішенні суду.

Початковою датою періоду затримки виконання рішення у справі №340/1508/21 є наступний день після ухвалення такого рішення, тобто 09.09.2021. Водночас, оскільки 30.07.2022 і 31.07.2022 є вихідними днями, то кінцевою датою затримки виконання судового рішення є 29.07.2022.

Під час визначення кількості робочих днів належить врахувати, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який триває і на сьогодні.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", що набув законної сили 24 березня 2022 року, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої-п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України "Про відпустки".

Таким чином на період дії воєнного стану зупинено дію ст.ст.71,73 КЗпП України, що встановлюють офіційні святкові дні та дні, у які робота не проводиться.

З огляду на викладене, при визначенні кількості робочих днів в період затримки виконання судового рішення про поновлення Позивача на роботі суд в період з 09.09.2021 по 23.03.2022 із загальної кількості календарних днів виключає вихідні, святкові та неробочі дні, а в період з 24.03.2022 до 01.08.2022 лише вихідні дні.

Відтак, кількість робочих днів у період затримки виконання рішення про поновлення Позивача на роботі становить 227 дні, відповідно, середній заробіток, який підлягає стягненню з Відповідача становить 69847,90 грн. (227 х 307,70 грн.).

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 08.09.2021 у справі №340/1508/21, за період з 09.09.2021 по 29.07.2022, в розмірі 69847,90 грн..

Щодо стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06.08.2022 по день ухвалення судового рішення та компенсації за невикористану відпустку за 2021-2022 роки, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (частина 2 статті 116 КЗпП України).

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 також зазначила те, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Розпорядженням Петрівського селищного голови №134-к від 05.08.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 " Позивача з 05.08.2022 було звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 02.03.2021 по 05.08.2022 тривалістю 35 календарних днів (а.с.61-63, 87).

Водночас, доказів наявності заборгованості із виплат належних Позивачу при звільненні з 05.08.2022 грошових коштів суду не надано, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пленуму Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У позові зазначено, що не виплативши ОСОБА_1 належні їй до виплати суми при поновленні на посаді за рішенням суду, а також компенсаційні виплати у відповідності до ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Відповідач позбавив її законного заробітку, який використовувався нею як джерело до існування, натомість змусивши Позивачку нести додаткові витрати для організації власного життя, пов`язані з отриманням правової допомоги, зверненням до суду тощо. З метою забезпечення себе та своєї сім`ї ОСОБА_1 вимушена вишукувати додаткові засоби, братися до роботи, протипоказаної їй за віком та станом здоров`я, позичати кошти у близьких та знайомих тощо. Зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від Позивачки докладання додаткових зусиль для організації свого життя, що спричиняє їй моральні страждання.

Водночас, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння Позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

Таким чином, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставною та такою, що також не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 77 КА України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

При зверненні до суду з цим позовом Позивач сплатила судовий збір у сумі 1984,80 грн. (а.с.10), який в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.08.2021 року у справі №340/1508/21, за період з 09.09.2021 року по 29.07.2022 року, в розмірі 69847,90 грн. (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок сім гривень 90 копійок), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області () судовий збір в розмірі 992,40 грн..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО