Справа № 501/3205/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 501/3205/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області 10 листопада 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які пов`язані з відмовою у призначенні їй дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, 23серпня 2022 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивачки судові витрати.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 листопада 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії направлено за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

До Одеського окружного адміністративного суду зазначені матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 надійшли 02 січня 2023 року (вхід. № 98/23).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 січня 2023 року, адміністративна справа №501/3205/22 передана судді Стефанову С.О.

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка зазначає, що її син є інвалідом з дитинства. Інвалідність йому уперше встановили 20.02.2012 року, тобто до досягнення ним повноліття. У зв`язку із чим вона отримувала відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» державну соціальну допомогу для осіб з інвалідністю з дитинства та дітей з інвалідністю з 22.02.2012 року по 31.07.2022 року.

По досягненню позивачкою 50 років, вона вирішила скористатися наданою їй державою можливістю щодо отримання пільгової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для реалізації свого права на отримання пільгової пенсії позивачка, зібравши усі необхідні для цього документи, 23 серпня 2022 року звернулася до сервісного центру Головного управління пенсійного фонду України в Одеський області за адресою: вул. Хантадзе 8-а, м. Чорноморськ, Одеського району Одеської області.

Разом з тим, позивачці було відмовлено у реалізації її права на дострокову пенсію за віком за тією підставою, що інвалідність у її сина настала після шести років та у позивачки немає висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, що підтверджуються Рішенням № 28 від 30.08.2022 року.

Вважаючи такі дії та рішення протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідачів обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не погоджуються з заявленими позовними вимогами вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначають, що ОСОБА_1 23.08.2022 року звернулася до Головного управління із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 115 Закону № 1058, як матері інваліда з дитинства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у

зв`язку із досягненням позивачкою 50 - річного віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 територіальний орган Пенсійного фонду України розглядає документи про призначення пенсії та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) пенсії або про відмову з призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 4 місяці 12 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.08.2022 року № 28 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, оскільки у висновку ЛКК від 20.02.2012 року № 5 зазначено, що ОСОБА_2 згідно наказу МОЗ України від 08.11.2001 року № 454/471/516 «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей інвалідів до 16 років» не мав медичні покази для визнання його дитиною з інвалідністю до шестирічного віку. Згідно наданих документів у ОСОБА_2 прояви захворювання були виявлені у 7 років.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року вказаний позов залишено без руху, з підстав не сплати позивачкою судового збору.

Заявою від 12.01.2023 року (вхід. № ЕП/1203/23) позивачка усунула недоліки позовної заяви, надавши оригінал квитанції про сплату судового збору, у зв`язку з чим ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

30 січня 2023 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/2838/23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання на 09 березня 2023 року об 10 год. 00 хв.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославська, 40, Київ, 04071, ). Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №501/3205/22. Призначено по справі наступне підготовче засідання на 28 березня 2023 року об 10 год. 00 хв.

31 березня 2023 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вхід. № ЕП/10868/23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті у порядку письмового провадження.

Станом на 07 квітня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом з дитинства.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 інвалідність уперше встановили 20.02.2012 року, що підтверджується медичним висновком № 5 про дитину інваліда віком до 18 років від 20.02.2012 року.

На підставі викладеного, позивачка отримувала відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» державну соціальну допомогу для осіб з інвалідністю з дитинства та дітей з інвалідністю з 22.02.2012 року по 31.07.2022 року.

Крім того згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 528633 від 24.06.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено другу групу інвалідності з дитинства.

Також згідно з Висновком ЛКК № 930 від 22.08.2022 року, наданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджено те, що ОСОБА_2 мав медичні показання для визначення його особою з інвалідністю до досягнення 6-ти річного віку, про що свідчать записи невролога та психіатра у первинній медичній документації.

Судом встановлено, що 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 , по досягненню нею 50 років, звернулася до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Одеський області за адресою: вул. Хантадзе 8-а, м. Чорноморськ, Одеського району Одеської області з заявою щодо призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на підставі ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 28 від 30.08.2022 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком було відмовлено з тих підстав, що у висновку ЛКК № 5 від 20.02.2012 року зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно до наказу МОХ України № 454/471/516 від 08.11.2001 року «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років», не мав медичні покази для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення ним шестирічного віку. Згідно записів медичної документації у ОСОБА_2 прояви захворювання були виявлені у 7 років 7 місяців (а.с. 23).

Вважаючи такі дії та рішення протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право на пенсійне забезпечення окремих категорій громадян. Так, відповідно до пункту 3 частини першої вказаної статті право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають, зокрема, матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку.

Абзацом третім статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. № 2961-IV визначено, що дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист

За змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317, (далі - Положення № 1317) інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Пунктом 14 Положення № 1317 передбачено, що причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Процедура звернення особи за призначенням пенсії регламентована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом одинадцятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.

Пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, в наведених нормах закону не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років та не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання дитини до шести років.

Отже, вказана відповідачем у рішенні підстава для відмови у призначенні пенсії відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не ґрунтується на приписах чинного законодавства та така вимога відповідача щодо необхідності підтвердження факту визнання ОСОБА_2 інвалідом з дитинства до шестирічного віку є протиправною.

До того ж, у п.п. 5 п. 2.1. Постанови N 22-1, у якості документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом. Всі вказані документи наявні у позивача та надавалися відповідачу, що не заперечується відповідачем. Докази наявності медичних показань для визнання дитини інвалідом з дитинства (а не дитиною-інвалідом) до досягнення шестирічного віку вказаним пунктом не вимагаються.

Пунктом 2.18. Постанови № 22-1, якою обґрунтовує свою позицію відповідач, визначено про необхідність надати висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) у разі якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку. В даному випадку ОСОБА_2 визнаний інвалідом з дитинства у віці семи років, що визнається відповідачем, про що є відповідний висновок.

Вимога щодо підтвердження наявності медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку не ставиться. Підтвердження наявності медичних показань для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, якою є ОСОБА_2 .

Тобто твердження відповідача спростовуються самим же Порядком, на який посилається відповідач у запереченнях.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 501/2838/16-а та у постанові від 14 лютого 2019 року по справі № 216/2437/16-а.

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 17-22), ОСОБА_1 має 29 років 04 місяці загального страхового стажу роботи, згідно паспорту серії НОМЕР_2 (а.с. 6-9) досягла повних 50 років, та відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 14) являється матір`ю ОСОБА_2 , 24.006.2004 року, який у семирічному віці, на підставі медичного висновку дитячої поліклініки № 5 від 20 лютого 2012 року (а.с. 26), був визнаний інвалідом з дитинства з діагнозом легка розумова відсталість з аути стичними тенденціями.

Крім того, з згідно з Висновком ЛКК № 930 від 22.08.2022 року, наданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджено те, що ОСОБА_2 мав медичні показання для визначення його особою з інвалідністю до досягнення 6-ти річного віку, про що свідчать записи невролога та психіатра у первинній медичній документації.

Таким чином, ОСОБА_2 визнано інвалідом з дитинства не після 18-ти років, крім того, згідно довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 12), вбачається, що син позивачки ОСОБА_2 проживав разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вимога про виховання дитини до шести років також була виконана.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуються ті обставини, що ОСОБА_1 є матір`ю інваліда з дитинства, виховала його до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу.

Для призначення пенсії згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачкою було надано відповідачу усі передбачені нормами діючого законодавства документи.

Враховуючи викладене, позивачем доведено безпідставність відмови їй у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах як матері інваліда з дитинства відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка оформлена рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 28 від 30.08.2022 року.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, є необґрунтованим, а тому наявні підстави для його скасування, у зв`язку чим суд вважає за необхідне з метою повного захисту порушених прав позивачки, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 28 від 30.08.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд зауважує, що пенсійний орган при вирішенні питання про призначення пенсії за віком наділене дискреційними повноваженнями, при цьому, при наявності звернення, суб`єкт владних повноважень повинен самостійно прийняти рішення з урахуванням обставин, які встановлені судом.

Отже, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 23 серпня 2022 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача у сумі 992,40 грн., сплачені згідно квитанції від 12.01.2023 року № 49PG-I9ME-JZQ0-ZBOM підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 28 від 30.08.2022 року, щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 23.08.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 23.08.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: до Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославська, 40, Київ, 04071, ).

Суддя С.О. Cтефанов