Справа № 540/3529/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа №540/3529/20

адміністративне провадження № К/9901/42976/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Білак М. В., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №540/3529/20 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2021 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №540/3529/20, залишено без руху цю касаційну скаргу та надано десятиденний строк на усунення недоліків шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та поданням доказів їх поважності.

Ухвалу про залишення касаційної скарги без руху Верховний Суд надсилав скаржнику тричі (03 лютого 2022 року, 19 травня 2022 року, 21 листопада 2022 року). Указані поштові відправлення повернулися до Суду з відмітками «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, Суд виконав усі можливі дії щодо направлення скаржнику копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Cкаржник подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, у якій просить поновити строк на касаційне оскарження на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року.

У вказаному клопотанні скаржник зазначає, що первинну касаційну скаргу подав протягом тридцяти днів з дня отримання копії оскаржуваного рішення та надає відповідні докази, вдруге - на наступний день після вручення ухвали про повернення касаційної скарги. Щодо поважності причин пропуску строку з третім зверненням до суду з касаційною скаргою, позивач зазначає про: обґрунтованість поданої раніше касаційної скарги; зайнятість його представника в інших справах та необхідністю складання позову, після подання якого продовжилась робота над складанням касаційної скарги.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувану постанову ухвалено 14 липня 2021 року, повне судове рішення виготовлено у той же день. Тобто останнім днем на подання касаційної скаргу було 13 серпня 2021 року. Копію оскаржуваної постанови скаржнику було вручено 26 липня 2021 року.

Вперше касаційну скаргу подано до Верховного Суду 17 серпня 2021 року, яку ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2021 року повернуто скаржнику, копію вказаної ухвали отримано 13 вересня 2021 року, 14 вересня 2021 року скаржником вдруге подано касаційну скаргу, яку ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року повернуто скаржнику, копію вказаної ухвали отримано 18 жовтня 2021 року, 23 листопада 2021 року скаржником втретє подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

В цьому контексті, колегія суддів зауважує, що невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Неналежна організація процесу з оскарження судового рішення та невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що повернення раніше поданих касаційних скарг не означає можливість повторного звернення до суду касаційної інстанції у будь-який час після такого повернення, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первинної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

Зайнятість представника позивача в інших справах, необхідність складання інших процесуальних документів жодним чином не вказують на поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішень судів, оскільки стосуються виключно внутрішньої організації роботи та взаємодії скаржника з представником та не можуть впливати на виконання ним процесуального обов`язку щодо вчасного звернення з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції.

Зважаючи на наведене, суд вбачає необґрунтоване зволікання з боку скаржника щодо наступного звернення до касаційного суду з цією касаційною скаргою у найкоротший термін.

Норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною 1 статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Поновлення строку на касаційне оскарження з наведених підстав було б обґрунтованим за умови зазначення об`єктивних причин пропуску такого строку (непереборних обставин) із надання відповідних доказів на їх підтвердження.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження (під час третього звернення до суду касаційної інстанції з цією касаційною скаргою) скаржником не наведено належних обґрунтувань поважності причин пропуску такого строку, як і не надано жодних доказів поважності причин пропуску такого строку.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для визнавання поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та підстави для поновлення такого строку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №540/3529/20.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №540/3529/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіО.А. Губська М.В. Білак О.В. Калашнікова