Справа № 460/4833/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/4833/21 пров. № А/857/1088/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 460/4833/21(головуючий суддя Махаринець Д.Є., ухвалене в порядку спрощеного провадження у м. Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

11 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: а) визнати протиправними дії Рівненського обласного центру медико - соціальної експертизи про відсутність правових обґрунтувань для зміни категорії (причини) інвалідності;

б) зобов`язати Рівненський обласний центр медико - соціальної експертизи видати довідку ОСОБА_1 про зміну категорії (причини) інвалідності, пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Рішенням від 31 травня 2022 року Рівненський окружний адміністративний суду у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд неправильно і неповно встановив обставини справи та невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд не звернув належної уваги на довідку Рівненської МСЕК №1 від 17.03.2020 та доводи позивача, якими доведений факт ураження опорно-рухового апарату. Також суд не дослідив іншу медичну документацію, яка підтверджує явні ознаки інвалідності опорно-рухового апарату, правого плечевого суглобу при виконанні службових обов`язків.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є пенсіонером ОВС та інвалідом 2 групи, інвалідність встановлена на строк - довічно.

30.04.1996 року ОСОБА_1 вперше був оглянутий РАЙМІСЬК ЛТЕК м. Рівне з діагнозом: вивих правого плеча з ушкодженням судинно - нервового пучка (травма 24.12.1995 року) та йому було визначено 25 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Повторно ОСОБА_1 оглянутий РАЙМІСЬК ЛТЕК м. Рівне 10.12.1998 з діагнозом: кератоконус правого ока 1 ст., лівого ока 2 ст., міопія слабого ступеня, складний міопічний астигматизм, остеохондроз хребта шийного та грудного відділу хребта.

З урахування свідоцтва про хворобу №353 від 03.12.1998 ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності по зору, захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС.

В період з 2000 року по 2002 рік ОСОБА_1 пролонговувалася третя група інвалідності.

03.02.2020 ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до Рівненської обласної МСЕК №1 та 13.02.2020 був оглянутий комісією і визнаний особою з інвалідністю другої групи від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС по зору з ураженням внутрішніх органів.

10.06.2020 гр. ОСОБА_1 востаннє був оглянутий Рівненською обласною МСЕК №1 та визнаний особою з інвалідністю другої групи від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах ОВС та йому було встановлено 20 % втрати працездатності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, на момент звільнення з органів внутрішніх справ (07.12.1998), згідно наданої Постанови ВЛК №8 від 28.05.2020 року.

З означеним рішенням Рівненської обласної МСЕК № 1 позивач не погодився, а тому його медико-експертна справа була надіслана до Українського державного науково - дослідного інституту медико - соціальних проблем інвалідності МОЗ України (м. Дніпро) - на консультацію.

З висновком УНДІ МСПІ МОЗ України (м. Дніпро) Цицюра Б.В. також був не згідний, а тому відповідно до його заяви про незгоду з консультативним висновком медико - експертна справа позивача була направлена до Центральної МСЕК МОЗ України (найвищої інстанції в експертизі).

Центральна МСЕК МОЗ України (найвища інстанція в експертизі) дійшла висновку, «...що підстав для зміни рішення в даний час немає. Рішення обласної МСЕК прийняте у відповідності до вимог п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317 та Наказу МОЗ України від 05.09.2011р №561».

Не погодившись з діями відповідача щодо встановлення причини інвалідності, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття відповідачем висновку щодо встановлення позивачеві групи інвалідності та причини інвалідності, оскільки це є дискреційним повноваженням МСЕК. Позивачем не оскаржується процедура прийняття відповідачем відповідного висновку. Суд в ході судового розгляду справи також не встановив порушення відповідачем процедури прийняття висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду спору обставин дає підстави для висновку про недоведеність допущених відповідачем порушень вимог чинного законодавства.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ ,,Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі - Закон №875-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 2 Закону №875-ХІІ передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю (частина друга статті 6 Закону №875-ХІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 №2961-IV ,,Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні (далі - Закон №2961-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закон №2961-IV визначено, що особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац другий);

інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац четвертий);

обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами (абзац сьомий);

медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи (абзац восьмий).

Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317.

Згідно з пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 4 цього Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу закріплено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

Пунктом 12 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, серед іншого, здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Відповідно до пункту 17 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

За змістом пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Також пунктом 26 цього Положення визначені причини інвалідності, зокрема: загальне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання.

Згідно з пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб;

до II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності;

II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії;

особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Пунктом 1.4 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 та зареєстрованої

та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033, визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 2.3 вказаної Інструкції критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що доводи позивача про те, що «...відповідач не об`єктивно надав інформацію з приховуванням - ураженням опорно - рухового апарату щодо встановлення групи інвалідності опорно- рухового апарату при виконанні службових обов`язків, при огляді у МСЕК...» не відповідає дійсності, оскільки 13.02.2020 Рівненська обласна МСЕК №1, при винесенні експертного рішення щодо ОСОБА_1 врахувала свідоцтво про хворобу № 353 від 03.12.1998, видане Військово - лікарською комісією УМВС в Рівненській області, де зазначається наступне: «кератоконус правого ока 1 ст., лівого ока 2 ст.,... ішемічна хвороба серця (ІХС), стенокардія навантаження другий функціональний клас...розповсюджений остеохондроз хребта з корінцевим синдромом СЗ - С7 справа, Л5- 81 зліва... Захворювання, так, пов`язане з проходження служби в ОВС» та консультативний висновок спеціаліста обласного травматолога КП «Рівненська обласна клінічна лікарня Рівненської обласної ради від 05.12.19 №6967, тому в довідці від 17.03.2021, сер. 12ААБ №504831 зазначена друга група інвалідності захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС по зору з ураженням опорно - рухового апарату(ОРА) та внутрішніх органів.

Окрім того, у консультативному висновку позаштатної загальноінститутської медико - експертної комісії ДУ «Український державний науково - дослідний інститут медико - соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (м. Дніпро) зазначено: «Звертаємо увагу МСЕК що клініко - функціональний стан органу зору в помірному ступені обмежує життєдіяльність хворого, а патологія опорно - рухового апарату в незначному ступені обмежує життєдіяльність...».

Таким чином, при винесенні експертного рішення від 27.08.2020 Рівненською обласною МСЕК №1 враховувались вказаний консультативний висновок та Постанова №8 Військово - лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області від 23.05.2020, а тому позивачу ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності причина інвалідності захворювання, пов`язана з проходження служби в органах ОВС на момент звільнення (07.12.1998) по зору та з ураженням внутрішніх органів безтерміново і встановлено 20% втрати здоров`я, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків на момент звільнення з органів внутрішніх справ (07.12.1998).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи під час розгляду звернення ОСОБА_2 з приводу зміни категорії (причини) інвалідності діяв у відповідності до приписів вказаних нормативно-правових актів, а тому визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо недоведеності допущених відповідачем порушень вимог чинного законодавства.

За таких обставин суд першої інстанції мотивовано визнав, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд першої інстанції аргументовано зауважив, що позивачем не оскаржується процедура прийняття відповідачем рішення. Позивач не оспорює встановлення йому групи інвалідності, лише не погоджується зі встановленою причиною інвалідності.

Однак, на думку суду першої інстанції, до компетенції суду не відноситься здійснення власної оцінки підставності прийняття відповідачем висновку щодо встановлення позивачеві групи інвалідності та причини інвалідності, оскільки це є дискреційним повноваженням МСЕК

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постанові від 30 квітня 2021 року у справі № 160/12235/19, згідно яких при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 460/4833/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
У зв`язку з перебуванням судді Довгополова О.М. у відпустці з 29 березня до 02 квітня 2023 року включно, а суді ОСОБА_3 - 03 квітня 2023 року, постанова в повному обсязі складена 04 квітня 2023 року.