Справа № 640/6218/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа №640/6218/22

адміністративне провадження № К/990/4584/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 640/6218/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про поділ України на штати,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 про поділ України на штати на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року у справі № 640/6218/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про поділ України на штати було залишена без руху у зв`язку з тим, що в порушення вимог частини другої статті 296 КАС України апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить інформації про повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); не містить вимог ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, які б відповідали повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, що визначені в статті 315 КАС України; ОСОБА_1 не навела обґрунтування вимог апеляційної скарги із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права; до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додано документ про сплату судового збору чи документ, який підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору; відсутні копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про поділ України на штати повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 КАС України, у зв`язку з неусуненням її недоліків.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржниці строку для подання до суду касаційної інстанції належним чином оформленої касаційної скарги із зазначенням найменування суду касаційної інстанції; підстави касаційного оскарження (з урахуванням положень частини четвертої статті 328 КАС України); вимоги до суду касаційної інстанції (з урахуванням положень статті 341 КАС України); перелік матеріалів, що додаються; клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження; оригіналу документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі або доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 21 лютого 2023 року - 06 березня 2023 року.

22 березня 2023 року від скаржниці на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 640/6218/22.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статті 330 КАС України, суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає поверненню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Положеннями статті 330 КАС України визначено вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються, зокрема: 4) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав); 5) вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; 8) перелік матеріалів, що додаються.

Дослідивши зміст уточненої касаційної скарги, Суд установив, що вона не містить обов`язкових вимог передбачених частиною другою статті 330 КАС України, а саме: підстави касаційного оскарження (з урахуванням положень частини четвертої статті 328 КАС України); вимоги до суду касаційної інстанції (з урахуванням положень статті 341 КАС України); перелік матеріалів, що додаються.

Натомість скаржниця в уточненій касаційній скарзі навела свої міркування щодо необхідності поділу України на 4-5 штатів, а також вказала на переваги такого устрою держави.

При цьому, Суд зауважує, що скаржниця оскаржує ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, зазначену в частині третій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження якої можуть бути неправильне застосування судом норм процесуального права.

Водночас скаржниця не обґрунтовує у чому полягає порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права при поверненні апеляційної скарги на підставі частини другої статті 298 КАС України.

Також, положенням частини четвертої статті 330 КАС України передбачено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини п`ятої статті 330 КАС України якщо касаційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За змістом касаційної скарги та уточнюючої касаційної скарги скаржниця не посилається на наявність обставин, які б свідчили, що вона є особою звільненою від сплати судового збору за подання касаційної скарги в силу статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Водночас у касаційній скарзі скаржницею заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши вказане клопотання, Суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 2 статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, обумовлені ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, що саме на заявницю покладається обов`язок щодо доведення фактів неможливості сплати судового збору; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявниці можливості доступу до суду та не ускладнюють їй цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Колегія суддів зазначає, що клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору не містить аргументованих доводів та будь-яких доказів або наявності інших обставин, які б надавали Суду підстави для вирішення питання про її звільнення від сплати судового збору.

З урахуванням вищенаведеного Суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Крім того, згідно з частинами першою-третьою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена 28 листопада 2022 року, а касаційну скаргу подано на пошту 04 лютого 2023 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Одночасно із касаційною скаргою скаржниця порушує питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

При цьому, в обґрунтування вказаного клопотання скаржницею не додано доказів, які містять дані про дату отримання нею ухвали суду апеляційної інстанції, яким направлялося оскаржуване судове рішення.

Враховуючи, що скаржницею не додано доказів отримання оскаржуваного судового рішення, суд касаційної інстанції позбавлений можливості вирішити клопотання скаржниці про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржницею не усунуто.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржниці надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Суд роз`яснює скаржниці, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 640/6218/22.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 640/6218/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про поділ України на штати - повернути скаржниці.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржниці надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
В.М. Соколов О.А. Губська