Справа № 140/7266/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7266/22 пров. № А/857/3790/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року в справі №140/7266/22 за адміністративним позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення - 20.01.2023 року,

місце ухвалення рішення - м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - УДМС у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у розгляді заяви про надання додаткового захисту та зобов`язання прийняти заяву ОСОБА_1 про надання особі додаткового захисту.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що скористався своїм правом на звернення із заявою про надання додаткового захисту шляхом подачі такої засобами поштового зв`язку, позаяк чинне законодавство не містить прямої заборони звернення в такій формі, що суд першої інстанції не врахував.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.09.2022 ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку до УДМСУ у Волинській області перелік документів для отримання статусу особи, яка потребує додаткового захисту, а саме: заяву-анкету, анкету, 4 фотокартки, копію паспорта громадянина Республіки Білорусь, копію свідоцтва про народження дитини, заяву, складену адвокатом та ордер (а.с.16).

Колегія суддів зазначає, що порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі Закон № 3671-VI).

Згідно з п. 13 ст. 1 Закону № 3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону № 3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 1 статті 7 Закону України № 3671-VI передбачено, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 7 Закону України № 3671-VI, до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.

Також згідно з ч. 12 ст. 7 Закону України № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Правилах розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджені наказом МВС України 07.09.2011 № 649, які визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як слідує з матеріалів справи, листом УДМС у Волинській області від 11.10.2022 позивачу відмовлено в прийнятті заяви для отримання статусу особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки письмове звернення позивача, надіслане поштою, не відповідає вимогам порядку звернення особи та подання нею заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що робить неможливим проведення процедури згідно з Правилами від 07.09.2011 №649.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що чинним законодавством передбачено, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зокрема така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Отже, імперативні вимоги норми ст.7 Закону № 3671-VI та Правил №649 чітко визначають, що заява подається особисто іноземцем чи особою без громадянства, при цьому законним представником, в силу статті 242 Цивільного кодексу України - є батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Водночас, чинне правове регулювання не передбачає звернення із відповідною заявою засобами поштового зв`язку, оскільки частиною 1 статті 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" чітко передбачено, що особа звертається з заявою особисто, за місцем тимчасового перебування. Зазначене підтверджується і самим текстом заяви-анкети.

При цьому суд констатує, що у позивача не було жодних перешкод для особистої подачі спірної заяви, в тому числі, але не виключно, перебування в установах тимчасового утримання, де діє інший механізм звернення з заявами до міграційної служби, а саме подається через адміністрацію такої установи.

В даному контексті слід зазначити, що звернення особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, зумовлює у міграційного органу широке коло обов`язків, зокрема, щодо встановлення особи заявника, інформування заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків, забезпечення надання заявнику послуг перекладача, проведення дактилоскопії заявника, роз`яснення порядку звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник. В той час як, звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту засобами поштового зв`язку, унеможливлюють виконання відповідачем означених обов`язків.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у випадку якщо заявник не може особисто скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, заява на його прохання складається іншою особою, про що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, робить на заяві відповідний запис (ч.6 ст.7 Закону № 3671-VI).

Поряд з цим суд першої інстанції слушно звернув увагу, що особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця, повинна сама пояснити конкретні факти та надати відповідні підтверджуючі документи, які б свідчили про наявність реальної загрози, та цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а відповідач в подальшому оцінює твердження такої особи.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що перевіряючи законність відмови УДМС у Волинській області в розгляді заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про надання йому додаткового захисту з підстав недотримання процедури подання відповідної заяви, відповідачем не були порушені права позивача надані Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»

Водночас колегія суддів наголошує, що позивач не обмежений в подальшому у праві повторно звернутися із заявою та відповідним пакетом документів для отримання статусу особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, проте особисто до органу міграційної служби.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні даного позову, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року в справі №140/7266/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 07.04.2023.