Справа № 140/3131/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3131/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області (далі УСЗН Луцької РДА, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не нарахування та не виплати позивачу як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни грошової компенсації за бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2 півріччя 2022 року, виходячи з розміру встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 а саме 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць та зобов`язання провести нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) позивачу як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни грошової компенсації за бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2 півріччя 2022 року, виходячи з розміру встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 а саме 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць та продовжувати її нарахування та виплату до виникнення обставин, з якими закон пов`язує зміну чи припинення спірних правовідносин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою з інвалідністю І групи, має у власності автомобіль. При цьому йому призначена та виплачується компенсація на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля. Однак, така компенсація виплачується у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228, якою затверджено Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», а саме 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Зазначає, що таке зменшення свідчить про звуження змісту та обсягу його існуючих прав, що суперечить положенням статті 22 Конституції України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов заперечив, мотивуючи тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №683 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228, яка набрала чинності 08.08.2020, пункт 2 Постанови 228 було виклад в новій редакції: «2. Установити, що для осіб з інвалідністю, представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», яка набрала чинності 01.07.2021, пункт 2 Постанови 228 було викладено в новій редакції: « 2. Установити, що для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Згідно з пунктом 5 Порядку, компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем було здійснено нарахування грошової компенсації за 2022 рік, виходячи з наступного розрахунку: 1934 грн (прожитковий мінімум з 01.01.2022 по 30.06.2022) x 6 = 11604 грн + 2027 грн (прожитковий мінімум з 01.07.2022 по 30.11.2022) x 5 = 10135 грн, 2093 грн (прожитковий мінімум з 01.12.2022 по 31.12.2022)x 1 = 2093 грн : 12 міс.= 1986 грн х 22 % : 2 = 218,46 грн.

Зазначає, що виплачена позивачу грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за друге півріччя 2022 року в розмір 218,46 грн, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 №283 «Про внесення до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228» та яка є чинною як на період виплати так на час розгляду справи, є правомірною.

Враховуючи наведене просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 5)

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з листопада 1993 року призначено та виплачується компенсація витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобілів, про що зазначено у листі УСЗН Луцької РДА листом від 09.02.2023 № 154/01-21 (а.с. 7-8).

На звернення позивача щодо проведення перерахунку та виплати грошової компенсації витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля УСЗН Луцької РДА листом від 09.02.2023 № 154/01-21 повідомило про те, що правових підстав для виплати грошової компенсації витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 немає, оскільки вказана постанова в період з 01.01.2021 по 31.12.2022 є нечинна.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 28.10.2013 № 2249/19/93-13 нарахування грошової компенсації здійснюється щороку після прийняття бюджету на поточний рік за формулою: Х*6міс.+Х*5міс.+Х*1міс/12міс.*РВ/2 частини=1 частина суми компенсації, де Х це прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; РВ розмір відсотку (22 %).

Також у вказаному листі УСЗН Луцької РДА наведений розрахунок грошової компенсації на транспортне обслуговування позивачу та, зокрема зазначено, що відповідачем здійснено виплату ОСОБА_1 вищевказаної компенсації, зокрема, за друге півріччя 2022 року у розмірі 218,46 грн. Відтак, відсутні законні підстави для виплати вказаної компенсації у збільшеному розмірі.

Позивач, не погоджуючись з такими діями суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Зокрема, Закон України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, згідно із статтею першою якого особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України від 06.10.2005 № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-IV) відповідно до Конституції України визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.

Реабілітація осіб з інвалідністю - система медичних, психологічних, педагогічних, фізичних, професійних, трудових, фізкультурно-спортивних, соціально-побутових заходів, спрямованих на надання особам допомоги у відновленні та компенсації порушених або втрачених функцій організму для досягнення і підтримання соціальної та матеріальної незалежності, трудової адаптації та інтеграції в суспільство, а також забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації і медичними виробами (стаття 1 Закону №2961-IV).

Згідно із частиною першою статті 25 Закону №2961-IV основними формами реабілітаційних заходів є: надання реабілітаційних послуг; забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення; матеріальне забезпечення.

Частинами першою та сьомою статті 26 Закону № 2961-IV визначено, що держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Облік осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які забезпечуються технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом, у межах повноважень здійснюють місцева державна адміністрація і охорони здоров`я.

Виплата грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування регламентована положеннями статті 28 Закону № 2961-IV, згідно із якою грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення автомобілем.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.

Після одержання особою з інвалідністю, законним представником недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіля виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується особам з інвалідністю, законним представникам недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцева державна адміністрація.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної вище норми Закону № 2961-IV Кабінет Міністрів України постановою № 228 затвердив Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування (далі - Порядок № 228).

Як видно з матеріалів справи позивачу з листопада 1993 року призначена та виплачувалась грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів відповідно до пункту 2 постанови № 228 у розмірі 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, що не є спірним.

Так, на момент призначення позивачу вказаної грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів пункт 2 Постанови № 228 був викладений у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», ним було установлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 683 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», яка набрала чинності з 08.08.2020, затверджено зміни, що вносяться до постанови № 228, зокрема, пункт 2 постанови № 228 викладено в такій редакції:

« 2. Установити, що для осіб з інвалідністю і законних представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.».

З 01.07.2021 набрали чинності зміни до постанови № 228, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», зокрема її пункт 2 викладено у такій редакції: « 2. Установити, що для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації можуть встановлювати розміри компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування вищі, ніж зазначені в цьому пункті, в разі наявності фінансових можливостей.».

Отже, розмір грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів визначено пунктом 2 постанови № 228:

в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», чинній до 08.08.2020: грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі, - у розмірі 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць;

в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №683 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», чинній з 08.08.2020: розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, з 08.08.2020 Кабінетом Міністрів України встановлено інший механізм обрахунку розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, який призвів до зменшення розміру грошової компенсації, зокрема на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування.

Пунктом 5 Порядку № 228 визначено, що компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

При цьому, перелік осіб, яким призначається компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів визначений у пункті 8 Порядку № 228.

Підставою для виплати компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів особам з інвалідністю I та II групи із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1), особам з інвалідністю внаслідок війни I групи по зору або без обох рук, особам з інвалідністю із куксами обох ніг і рук є заява та інші документи, передбачені пунктом 9 цього Порядку.

Датою призначення компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у разі, коли автомобіль зареєстровано в уповноваженому органі МВС, є дата подання заяви (пункт 11 Порядку № 228).

Пунктом 12 Порядку № 228 визначено, що виплата компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів особам з інвалідністю, законним представникам недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, яким структурні підрозділи соціального захисту населення видали автомобілі, що надійшли як гуманітарна допомога, провадиться на загальних підставах у межах коштів, що виділяються на цю мету.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів є гарантованою державою виплатою для створення умов для усунення обмежень життєдіяльності осіб з інвалідністю, відновлення і компенсації їх порушених або втрачених здатностей до побутової, професійної, суспільної діяльності, яка призначається на підставі заяви та інших документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку.

При цьому, згідно із статтею 20 Конвенції про права осіб з інвалідністю, ратифікованої Законом України від 16.12.2009 № 1767-VI «Про ратифікацію Конвенції про права осіб з інвалідністю і Факультативного протоколу до неї» держави-учасниці взяли на себе зобов`язання вживати ефективних заходів для забезпечення індивідуальної мобільності осіб з інвалідністю з максимально можливим ступенем їхньої самостійності, зокрема шляхом сприяння індивідуальній мобільності осіб з інвалідністю вибраним ними способом, у вибраний ними час та за доступною ціною (пункт «а» частини першої).

До того ж згідно Європейською соціальною хартією 1996 року (переглянута), яка була ратифікована Україною, Україна взяла на себе зобов`язання з метою забезпечення особам з інвалідністю, незалежно від їхнього віку та характеру і походження їхньої інвалідності, ефективного здійснення права на самостійність, соціальну інтеграцію та участь у житті суспільства сприяти їхній всебічній соціальній інтеграції та участі у житті суспільства, зокрема, шляхом вжиття заходів, включаючи технічну допомогу, що спрямовані на усунення перешкод для спілкування і пересування і що надають доступ до транспорту, житла, культурної діяльності і відпочинку (пункт 3 статті 15).

Тобто, держава взяла на себе зобов`язання в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення та утвердження права осіб на соціальний захист, у тому числі соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, зокрема щодо індивідуальної мобільності.

Суд зазначає, що Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать особи з інвалідністю, які в силу стійкого розладу функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем призводить до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відтак, на думку суду, зменшення розміру компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів через зміну механізму його обчислення з 22 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на місяць до 22 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на рік, тобто у дванадцять разів, вказує на порушення державою конвенційних зобов`язань взятих на себе у зв`язку із ратифікацією Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейській соціальній хартії (переглянута), оскільки не узгоджується із взятими Україною на себе зобов`язаннями сприяти індивідуальній мобільності осіб з інвалідністю вибраним ними способом, у вибраний ними час та за доступною ціною; а також сприяти їхній всебічній соціальній інтеграції та участі у житті суспільства, зокрема, шляхом вжиття заходів, включаючи технічну допомогу, що спрямовані на усунення перешкод для спілкування і пересування і що надають доступ до транспорту, житла, культурної діяльності і відпочинку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі № 260/4268/21.

Суд зазначає, що відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, суди у період чинності пункту 2, в редакції, яка передбачає, що розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять 22 відсотки прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у правовідносинах щодо виплати грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів, передбаченої статтею 28 Закону № 2961-IV, повинні застосовувати пункт 2 постанови № 228, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», згідно із якою грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць з урахуванням положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положень Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейської соціальної хартії.

Разом з тим, лист Міністерства соціальної політики України від 28.10.2013 № 2249/19/93-13, на який посилається відповідач при обчисленні грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів, що виплачується, зокрема особам з інвалідністю, не є нормативно-правовим актом, носить рекомендаційний характер, а тому не підлягає застосуванню при визначенні розміру зазначеної виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 611/26/17, від 23.10.2018 у справі № 550/196/16-а, а також від 03.10.2018 у справі № 524/7830/16-ц.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що взаємопов`язані позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 262, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 як особі з інвалідністю першої групи грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів за друге півріччя 2022 року, виходячи з розміру встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», а саме: 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області провести нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 як особі з інвалідністю першої групи грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів за друге півріччя 2022 року, виходячи з розміру встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», а саме: 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ).

Відповідач: Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області (43016, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, 53, ).

Суддя Р.С. Денисюк