Справа № 120/10210/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 квітня 2023 р. Справа № 120/10210/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби ( АДРЕСА_2 )

Старшого зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі відповідач 1), старшого зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про (з урахуванням уточненої позовної заяви) визнання протиправними дій відповідачів щодо відмови у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу позивача марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 ; зобов`язання відповідачів утриматися від вчинення дій щодо відмови (заборони) у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу позивача марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що вона перебуває на постійному консульському обліку в Посольстві України у Республіці Молдова та проживає у Республіці Молдова. У власності позивача знаходиться транспортний засіб легковий автомобіль марки Lexus, модель 330, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 30.08.2021 року позивач прибула на вказаному автомобілі в Україну, де й перебувала до серпня 2022 року. 27.08.2022 року позивач прибула до міжнародного пункту пропуску "Могилів-Подільський" з метою перетину кордону. Однак посадовими особами відповідача 1 та відповідачем 2 відмовлено позивачеві у здійсненні прикордонного контролю та допуску її транспортного засобу до участі у міжнародному русі. Підставою до такої відмови слугувало невизнання Україною на своїй території дійсним посвідчення водія, що видане невизнаною "Придністровською Молдавською Республікою". Позивач зазначає, що про обмеження на виїзд водіїв із зазначеним документами не знала. Вважаючи протиправною відмову відповідачів у здійсненні прикордонного контролю та допуску транспортного засобу до міжнародного руху, позивача звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.12.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

19.01.2023 року за вх. № 2480/23 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 24.01.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.03.2023 року за вх.№10928/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач 1 зазначає, що позивач та транспотрний засіб LEXUS, передбачену законодавством, процедуру здійснення прикордонного контролю не проходили у зв?язку з добровільною відмовою позивача від перетину Державного кордону України, по факту якої не передбачено складення процесуальних документів, на що окремо зверталась увага позивача у відповіді на адвокатський запит її представника вих. № 26-адв від 21.09.2022 року, листом військової частини НОМЕР_1 №23/5772-22-Вих. від 12.10.2022 року. Крім того, посадовими особами в період перебування позивача в міжнародному пункті пропуску «Могилів-Подільський - Отач» 27.08.2022 року щодо позивача та її транспортного засобу LEXUS документи, в яких зазначались будь-які рішення про відмову у здійсненні прикордонного контролю та пропуску до міжнародного руху транспортного засобу LEXUS, не видавались. Також відповідач 1 наголошує, що відповідно до Розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України № 233-4459/0/6-21-Вих від 02.03.2021 року визначено, що відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 10.02.2021 року № 3365/3/1-21 та ноти Міністерства закордонних справ України від 15.02.2021 року №660/6136-010-16501BH з 01.09.2021 року до участі у міжнародному русі допускаються виключно ті транспортні засоби Придністровського регіону Республіки Молдова, які матимуть реєстраційні номерні знаки узгодженого зразка та стікер «MD» («нейтральні номери»), разом з іншими транспортними засобами зареєстрованими згідно із законодавством Республіки Молдова. Ст. 3 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, що ратифіковані Україною та Республікою Молдова, визначено умови допуску до міжнародного руху автомобілів та причепів. Оскільки, документи на транспортний засіб позивача не відповідають вказаним умовам, тому допуск до міжнародного руху вказаного автомобіля не здійснювався. З огляду на викладене, відповідач 1 вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

15.03.2023 року за вх. № 11702/23 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач 2 вказує, що ним відносно позивача та її транспортного засобу відповідні рішення, індивідуальні акти суб`єкта владних повноважень не приймались. Відповідач 2 зауважує, що позивачеві 27.08.2022 року було роз`яснено вимоги чинного законодавства України та міжнародного законодавства в частині неможливості участі транспортного засобу позивача в міжнародному русі, у зв`язку з чим остання без прийняття рішення, в односторонньому порядку відмовилась від подальшого проходження прикордонного контролю.

24.03.2023 року за вх.№13351/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в якій підтримано заявлені позовні вимоги та наведено заперечення стосовно аргументів відповідача 2.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на постійному консульському обліку в Посольстві України в Республіці Молдова та постійно проживає у Республіці Молдова.

У власності позивача перебуває транспортний засіб - легковий автомобіль марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію № НОМЕР_4 від 22.03.2011 року, видане ДАІ МВС Придністровської Молдавської Республіки.

27.08.2022 року позивач прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський» з метою перетину Державного кордону України в напрямку виїзду до Республіки Молдова.

Водночас позивач не пройшла процедуру прикордонного контролю, адже як вона зазначає, їй було усно відмовлено у здійсненні такого контролю та допуску її транспортного засобу до участі у міжнародному русі.

Вважаючи такі дії щодо відмови протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Приписами ст. 9 Закону України Про державний кордон визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про державний кордон особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Ст. 12 Закону України "Про державний кордон" визначено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється щодо:

1) осіб, які перетинають державний кордон;

2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі;

3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Прикордонний контроль забезпечується шляхом:

1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням;

2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин;

3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних;

4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження;

5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів;

6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням;

7) координації дій контрольних органів і служб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1710 під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Нормами ст. 6 Закону № 1710 встановлено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

З аналізу наведених положень вбачається, що пропуск осіб, транспортних засобів, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Порядок і процедура здійснення прикордонного контролю визначені Законом України "Про прикордонний контроль". За результатами проходження прикордонного контролю уповноваженими посадовими особами Державної прикордонної служби України безпосередньо в пункті пропуску приймається рішення про надання дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або ж рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Судом встановлено, що 27.08.2022 року позивач на транспортному засобі марки Lexus, модель 330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський» з метою перетину державного кордону України в напрямку виїзду до Республіки Молдова.

Водночас передбачену законодавством процедуру здійснення прикордонного контролю позивач та належний їй транспортний засіб не проходили у зв`язку з добровільною відмовою позивача від перетину Державного кордону України.

Однак позивач у позовній заяві зазначає, що їй в категоричній формі було відмовлено у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу.

В контексті наведеного суд зазначає, що в разі недопуску транспортного засобу позивача до міжнародного руху, відповідач згідно приписів Закону України "Про прикордонний контроль" зобов`язаний оформити рішення про відмову в перетинанні державного кордону відповідним транспортним засобом.

В матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення відповідача щодо відмови в перетинанні позивачем чи належним їй транспортним засобом державного кордону, що свідчить про те, що стосовно позивача та її транспортного засобу процедуру прикордонного контролю не здійснено. Таким чином, відмова в допуску до міжнародного руху апріорі не могла бути надана відповідачем.

Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю.

Суд звертає увагу на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти, обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 року у справі № 288/1557/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивачем не обгрунтовано факту відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачів утриматися від вчинення дій щодо відмови (заборони) у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу позивача марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. При цьому, слід зазначити, що таке рішення приймається, якщо відповідач вчиняє протиправні дії, які порушують права та інтереси позивача, та спрямоване на усунення спору щодо правових підстав вчинення певних дій у майбутньому і є способом превентивного захисту.

В межах даної справи судом встановлено відсутність факту порушення прав позивача та, як наслідок відмовлено в задоволенні позову, а відтак вимога про зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій є безпідставною.

Суд зауважує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що спір вирішено не на користь позивача, підстави для присудження їй судового збору, сплаченого при зверненні до суду, відсутні.

Керуючись Конституцією України, Законами України Про державний кордон, "Про прикордонний контроль" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, старшого зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (

АДРЕСА_3 : Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 )
Відповідач 2: Старший зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 06.04.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна