Справа № 520/6117/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

07 квітня 2023 р. № 520/6117/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо не нарахування ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року та у невиплаті позивачу сум індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року та провести виплату донарахованих сум;

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо не врахування абзаців 4-6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 31.12.2022;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити перерахунок, доплату та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із застосуванням березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 29.01.2020 по 31.12.2020, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою судді від 27.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме доказів невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, доказів виплати позивачу грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2022, що підтверджується, зокрема, картками грошового забезпечення позивача за вказані періоди; докази проходження позивачем військової служби у відповідача, зокрема, наказу про зарахування на військову службу до відповідача, копії військового квитка, тощо разом з копіями для відповідача; заяву щодо поновлення строку звернення до суду із належним обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та надати суду підтверджуючі відповідні обставини докази.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху доставлена представнику позивача до електронного кабінету у системі "Електронний суд" 27.03.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представник позивача 03.04.2023 подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву, в обґрунтування якої зазначив, що жодна норма КАС України не зобов`язує позивача збирати докази. Навпаки суб`єктом доказування є відповідач. Зобов`язання надати наявні докази позивач виконав. Також зазначив, що з загальних положень теорії права відомо, що при конкуренції норм застосовується спеціальна норма права. Логічно, що правове регулювання ст.122 КАС України (спори, пов`язані з проходженням та звільненням зі служби) є загальною нормою, правове регулювання ст.233 КЗпП (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) є спеціальною нормою. Станом на час виникнення спірних правовідносин відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП унормовано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком та зазначив, що позов недоліків не містить. Також посилався на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 29.09.2022 по справі 500/1912/22 та від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції станом на 19 липня 2022 року) встановлено, що зі заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, на день звернення до суду до спірних правовідносин поширюється строк звернення до суду.

Стосовно спору про проходження публічної служби строк звернення до суду встановлено приписами частини 5 статті 122 КАС України.

Цією нормою права встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не вказав, які саме обставини перешкодили йому своєчасно звернутись до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача та взагалі зазначив, що строк не пропущений.

Щодо посилань позивача на постанови Верховного Суду від 29.09.2022 по справі №500/1912/22 та від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19, то слід зазначити, що висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до правовідносин в даній адміністративній справі, оскільки зроблені за інших обставин.

Під час розгляду адміністративної справи №500/1912/22 Верховний Суд встановив, що предметом розгляду є, зокрема, визнання протиправними дій УПСЗН щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у меншому розмірі. При цьому позивач у вказаній справі є учасником бойових дій та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС). Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Крім цього суд зазначає, що у справі, яка розглядалась Верховним Судом, пропущений строк звернення до суду з позовною заявою склав менше місяця, оскільки перебіг шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом розпочався 1 жовтня 2021 року та сплинув 1 квітня 2022 року, а позивач звернувся до суду першої інстанції 26 квітня 2022 року.

Наведені фактичні обставини справи № 500/1912/22 є відмінними від тих, що розглядаються судом.

Висновки Верховного Суду, зазначені у постанові від 26.11.2020 (справа №500/2486/19) взагалі стосуються вирішення питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики та Верховний Суд у даній справі відступив від позиції, висловленої у справі №2540/2576/18 від 03.04.2020 та вказав, що норма п.56.18 статті 56 ПК України встановлює строк для оскарження податкових повідомлень-рішень протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

За таких обставин слід зазначити про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Окрім того, щодо посилань представника позивача на те, що жодна норма КАС України не зобов`язує позивача збирати докази та суб`єктом доказування є відповідач, а також на те, що повернення позову на підставі формальних посилань може містити порушення конвенційних прав позивача та стати підставою для захисту позивачем своїх прав в міжнародних судових установах суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

В наслідок того, що позивач не надав жодного доказу щодо неможливості самостійно надати докази, останній повинен був у відповідності до вимог ч. 5 ст. 161 КАС України надати їх.

Суд звертає увагу позивача, що обов`язок щодо доказування згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України покладено на кожну сторону довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, і лише про правомірність прийнятого рішення на відповідача (суб`єкта). Решта вимог ухвали, що покладалися на позивача, передбачена ст. 160, 161 КАС України, а тому повинна була бути виконана.

Щодо надмірного формалізму то суд зазначає, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 січня 1975 року (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним. Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб". Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Так, вимоги ст. 160, 161 КАС України чітко визначають відповідність вимог позовної заяви, які позивачем повинні бути дотримані, а тому в даному випадку відсутній надмірний формалізм в наслідок чіткості визначення ухвалою про залишення позовної заяви без руху недоліків.

Суд звертає увагу, що матеріали позову не містять доказів тих обставин на які посилається позивач, а тому в силу вимог ст. 160, 161 КАС України, ст. 77 КАС України, позивач повинен був виконати ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Проте, позивачем проігноровано вимоги ухвали, та не виконано жодної із її вимог.

Представник позивача у позовній заяві зазначає про протиправність дій відповідача щодо не нарахування індексації та грошового забезпечення позивачу в належному, на його думку, розмірі, проте як нараховувались саме його індексація та грошове забезпечення не зазначив, додавши по позовної заяви посвідчення позивача, копію паспорта та ідентифікаційного коду, які таких даних також не містять.

Суд зазначає, що представник позивача, який є фахівцем у галузі права (адвокатом), посилається на неправильність розрахунків, при цьому позовна заява містить лише нормативне обґрунтування з посиланням на рішення судів, однак жодних фактичних даних щодо свого довірителя, що підтверджують зазначені обставини, також на виконання ухвали суду не надав. Доказів вжиття заходів щодо отримання відповідних документів при підготовці позовної заяви та неможливості їх отримання до суду також не подав.

Отже, у вказаний судом строк - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали та станом на момент прийняття зазначеної ухвали, позивач недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунув, у зв`язку з чим позовна заява не відповідає вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.А. Волошин