Справа № 480/3307/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2023 р. Справа № 480/3307/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2022, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 06.12.22 по справі № 480/3307/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії по інвалідності інваліду 2 групи внаслідок війни із 01.01.2018: з 01.01.2018 по 31.12.2019 підвищення пенсії по інвалідності на 100 відсотків від суми 5222,80 грн; з 01.07.2021 щодо відмови виплачувати підвищення пенсії на 5222,80 грн; з 05.03.2019 по не проведення перерахунку та виплати пенсії по інвалідності із суми грошового забезпечення 17103,85 грн на підставі довідки від 22.10.2020;

- стягнути з відповідача матеріальну шкоду за період з 01.01.2018 по 28.02.2021 в розмірі 624624,55 грн з урахуванням проведених виплат пенсії за зазначений період;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності як інваліду 2 групи внаслідок війни із 01.03.2022 на підставі вимог Закону № 2262-ХІІ, довідки від 22.12.2020 про грошове забезпечення із суми 17103,85 грн та підвищення пенсії по інвалідності із 01.03.2022 на 5222,80 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що він є пенсіонером. Відповідач отримав оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача. Однак відповідач, в порушення вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, відмовив у здійсненні такого перерахунку. Відповідач у період з 01.01.2018 по 31.12.2019 продовжував протиправно нараховувати та виплачувати позивачу підвищення пенсії не у розмірі 100%. Також, з 01.07.2021 та 01.03.2022 відповідач протиправно не виплачував йому підвищення до пенсії у розмірі 100%.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо непроведення з 01.04.2019 ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії по інвалідності особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/47496/3244 від 22.12.2020 про розмір грошового забезпечення для перерахунку (нарахування) пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни - ОСОБА_1 , відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/47496/3244 від 22.12.2020 про розмір грошового забезпечення для перерахунку (нарахування) пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії по інвалідності особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни - ОСОБА_1 , з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, у період з 01.01.2018 по 31.12.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни - ОСОБА_1 , з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, у період з 01.01.2018 по 31.12.2019, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що не згоден з рішенням суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні вимоги стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 624624,55 грн.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не вірно було застосовано п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України та ч. З ст. 8 Конституції України, щодо відшкодування нанесеної позивачу матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами Державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, в тому числі Головним Управлінням Пенсійним фонду України в Сумській області та невиплаті недоплаченої пенсії по інвалідності як інваліду 2 групи внаслідок війни в розмірі 624624,55 грн. за період із 01.01.2018 року по 28.02.2022 року.

На переконання позивача, Сумський окружний адміністративний суд при винесені рішення по справі № 480/3307/22 від 06.12.2022 року порушив і не виконав вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що збитки це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливоєз відшкодування шкоди в натурі. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Представник позивача наголошує, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке, згідно з частиною другою статті 46 Конституції України, гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян абс іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Позивачу ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано довідку від 22.12.2020 № 11/47496/3244 про розмір грошового забезпечення (за березень 2019), що враховується для перерахування пенсій позивачу.

Суд звертає увагу, що надана позивачем довідка містить два номера, а саме в назві зазначено довідка № 47496, в той же час, в реквізитах довідки зазначено, що вона видана 22.12.2020 № 11/47496/3244. Тому суд дійшов висновку, що номером довідки є номер, який більш повно деталізує реквізити вказаної довідки, а саме № 11/47496/3244.

Відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку на підставі отриманої довідки, про що повідомив листом. Відповідач зазначив у листі, що після визначення протиправними та скасування пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнення з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб та змін до пункуту 5 і додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, інших рішень уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсії не приймалося.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, позивач зазначає, що в період з 01.01.2018 по 31.12.2019 відповідач продовжував протиправно нараховувати та виплачувати позивачу підвищення пенсії не у розмірі 100% та з 01.07.2021 та 01.03.2022 протиправно не виплачував йому підвищення до пенсії у розмірі 100%.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не проведено з 01.04.2019 позивачу перерахунку та виплати пенсії по інвалідності особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/47496/3244 від 22.12.2020 про розмір грошового забезпечення для перерахунку (нарахування) пенсії та протиправно не виплачено пенсію по інвалідності, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, у період з 01.01.2018 по 31.12.2019.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що про від сутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати підвищення пенсії (різниці пенсії, яку позивачу нараховано до 31.03.2018 та яку йому нараховано з 01.04.2018) у 2021-2022 роках, в тому числі з 01.07.2021 та з 01.03.2022 та щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоду в сумі 624624,55 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до зазначеної норми Закону, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21.02.2018 № 103, якою встановлено здійснити з 01.03.2018 перерахунки пенсії військовослужбовцям.

Пунктом 2 Постанови № 103 встановлено проводити виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, п. 4 якого встановлено, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Підставою для перерахунку пенсії позивача є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Вказані підвищення (підвищені щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) встановлені постановою № 704, яка набрала чинності з 01.03.2018. Отже, 01.03.2018 - момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії.

Отже, з 01.03.2018 виплата перерахованих пенсій військовослужбовцям здійснюватиметься поетапно починаючи з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Таким чином, нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини перерахунку і виплати пенсій на умовах норм Закону № 2262-XII, дає можливість зробити висновок, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 ст. 116 Конституції України.

Разом з цим, постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 та постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 804, якими визначено відповідний порядок виплати перерахованих сум підвищених пенсій, не впливають на обов`язок відповідача з 01.01.2018 здійснювати позивачу виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, оскільки системний аналіз норм статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить про наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати "порядок перерахунку пенсії", що не є тотожним праву встановлювати "розстрочку виплати пенсії".

Отже, виходячи із визначених у ч. 4 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії позивачу, у період з 01.01.2018 по 31.12.2019 (самостійно визначений, з урахування прохальної частини позовної заяви, позивачем період), відповідач повинен був застосувати норми Закону № 2262-ХІІ, який має має вищу юридичну силу, а не постанов Уряду № 103 та № 804 у період їх дії.

Таким чином, позивач має право отримувати пенсію на підставі Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням 100 % виплати підвищення пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019.

Дійсно, в період з 01.01.2018 по 31.12.2019 відповідач протиправно продовжував нараховувати у 2018 році 50% розміру суми підвищення пенсії, а у 2019 році - 75%.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до 31.03.2019 включно він зобов`язаний виплачувати позивачу 100% суми підвищення пенсії на підставі довідки від 06.03.2018, а з 01.04.2019 на підставі довідки від 22.12.2020.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про підвищення пенсії з 01.07.2021 та з 01.03.2022, колегія суддів зазначає наступне.

В абзаці 2 п. 1 прохальної частини позову позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача з 01.07.2021 щодо самовільної відмови виплачувати підвищення пенсії на 5222,80 грн на підставі п. 1 постанови Уряду № 103 від 21.02.2018 та на підставі п. 1 постанови Уряду № 1088 від 24.12.2019.

В п. 3 прохальної частини позову позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.03.2022 з урахуванням довідки та підвищення пенсії на 5222,80 грн на підставі п. 1 постанови Уряду № 103 від 21.02.2018 та на підставі п. 1 постанови Уряду № 1088 від 24.12.2019.

З матеріалів справи, зокрема з копії протоколу перерахунку пенсії позивача з 01.04.2018, колегією суддів встановлено, що згідно постанови КМУ 103 від 21.02.2018, підвищення складає 5222,8 грн, з них виплачується: з 01.01.2018 по 31.12.2019 щомісячно 50% від підвищення - 2611,4 грн; з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно 75% від підвищення - 3917,1 грн; з 01.01.2020 100% щомісячно 100% від підвищення - 5222,8 грн (а.с. 52).

З даних цього протоколу вбачається, що до 31.03.2018 позивачу нараховувалась пенсія у сумі 4023 грн, а з 01.04.2018 у сумі 9245,8 грн. Різниця цих сум складає 5222,8 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що фактично Урядом в постанові № 103 було запроваджено розстрочку виплати підвищення пенсії (різниці пенсії, яку позивачу нараховано до 31.03.2018 та яку йому нараховано з 01.04.2018) у 2018-2019 роках. При цьому, у 2020 році виплата підвищення пенсії провадиться в повному обсязі у розмірі 100%.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинні нормативно-правові акти не містять жодних положень щодо виплати підвищення пенсії (різниці пенсії, яку позивачу нараховано до 31.03.2018 та яку йому нараховано з 01.04.2018) у 2021-2022 роках, в тому числі з 01.07.2021 та з 01.03.2022. Тому в задоволенні даних вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно стягнення з відповідача матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач у п. 2 прохальної частини позову просить суд стягнути з відповідача нанесену йому матеріальну шкоду у період з 01.01.2018 по 28.02.2021 в розмірі 624624,55 грн, з урахуванням проведених виплат.

В обгрунтуванні позову позивачем зазначено, що у вказаний період відповідач протиправно здійснював виплату пенсії без урахування всіх складових грошового забезпечення, зазначених у довідці від 22.12.2020 та у 2018-2019 роках виплачував підвищення пенсії не в повному розмірі.

Отже, фактично позивач просить суд стягнути з відповідача суми недоплаченої йому пенсії.

Також, відповідно до норми ст. 1 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності. Такий висновок закріплений у рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1- р/2018 у справі №1-6/2018, у якому суд дійшов висновку, що пенсія - це не один із видів доходу, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України.

Відповідно до ст. 22 ЦК збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, збитки - це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі.

На переконання суду, пенсійні виплати не є доходом особи, а є одним із видів соціальних виплат. Заявлена позивачем сума збитку не може вважатися збитком, у розумінні статті 22 ЦК України. Пенсійні виплати і відшкодування збитки мають різну правову природу і різне правове регулювання. Тому недоотримана позивачем пенсія не є недоотриманою частиною доходу та відповідно не є збитками, в тому числі, упущеною вигодою.

Колегія суддів звертає увагу, що незгода з розміром отримуваної пенсії чи її перерахунок в сторону збільшення, повинні вирішуватись позивачем з органами пенсійного фонду, оскільки це соціальні виплати, а не дохід і не упущена вигода, що і було зроблено позивачем і в даній справі суд задовольнив позовні вимоги, в частині визнання проотиправними дій (бездіяльності) відповідача та зобов`язав відповідача вчинити дії, для усунення встановлених порушень.

Слід зазначити, що на даний час вимога стягнути з відповідача суму недоплаченої пенсії є передчасною, оскільки така сума ще не нарахована відповідачем на виконання даного рішення суду, а саме на нього судом покладено такий обов`язок.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги можуть бути задоволені не лише у разі відсутності заперечень суб`єкта владних повноважень, а лише у разі наявності фактичних і юридичних підстав для задоволення певної заявленої позовної вимоги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 624624,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 року по справі № 480/3307/22 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 по справі № 480/3307/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко