Справа № 300/4650/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4650/22 пров. № А/857/1594/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Яблокової Лесі Олександрівни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (суддя суду І інстанції: Григорук О.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.12.2022р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

09.11.2022р. (згідно з відомостями ярлика на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Івано-Франківської міської ради щодо неприйняття рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя, урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням - особисте селянське господарство; зобов`язати Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя. урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням - особисте селянське господарство; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с.2-11).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.20-21).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2022р. заявлений позов задоволено частково; зобов`язано Івано-Франківську міську раду, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, розглянути клопотання, подане 15.02.2022р. ОСОБА_1 , про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя, урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням - особисте селянське господарство, у двотижневий строк після закінчення (скасування) в Україні воєнного стану та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу /ЗК/ України; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради сплачений судовий збір в сумі 496 грн. 20 грн. (а.с.46-51).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Яблокова Л.О., діюча на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.54-59).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки мотивувальної частини рішення суду не відповідають змісту резолютивної частини в частині вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Законом України № 2145-IX від 24.03.2022р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» не передбачена заборона щодо звернення з клопотанням про затвердження проекту землеустрою, а також не встановлена заборона органу місцевого самоврядування розглянути такі клопотання під час дії воєнного стану. З огляду на викладене, рішення суду не забезпечує ефективне поновлення прав позивача.

Також заява про затвердження проекту землеустрою була подана 15.02.2022р., тобто, до початку періоду воєнного стану, а тому за усталеною судовою практикою розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку і процесу законом, що узгоджується з принципом правової визначеності.

Підсумовуючи викладене, апелянт вважає, що зазначений Закон не містить законодавчо визначені підстави для нерозгляду клопотання щодо затвердження проекту землеустрою, передбаченого ст.118 ЗК України, а відтак оскаржуване судове рішення порушує права позивача на доступ до правосуддя.

Відповідач Івано-Франківська міська рада скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.72-74).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, 15.02.2022р. позивач звернувся до Івано-Франківської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя, урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням особисте селянське господарство (а.с.12).

За результатами розгляду клопотання рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту землеустрою чи відмови в затвердженні не прийнято.

На запит адвоката була отримана відповідь про те, що у зв`язку з воєнним станом вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою за клопотанням позивача призупинено (а.с.31).

Позивач, вважаючи таку бездіяльність протиправною і такою, що суперечить вимогам ст.122 ЗК України, звернувся до суду з розглядуваним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що за зверненням позивача відповідач жодного рішення в строк, визначений ЗК України, не прийняв, тобто, не вирішив спірне питання у порядку, визначеному законом.

При цьому, двотижневий строк, передбачений чинним законодавством для розгляду клопотання позивача, сплив до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки умовах воєнного стану».

За таких обставин судом встановлена протиправна бездіяльність Івано-Франківської міської ради щодо неприйняття рішення в строк, встановлений ЗК України, за результатами розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя, урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням особисте селянське господарство.

Враховуючи запровадженого воєнного стану, встановлену законом заборону щодо, зокрема, питання, пов`язаного із затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що фактично є рішенням про передачу у приватну власність особи земельної ділянки комунальної власності, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, розглянути клопотання позивача від 15.02.2022р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, та у двотижневий строк після закінчення в Україні воєнного стану за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм ЗК України.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач ОСОБА_1 оскаржує допущену відповідачем бездіяльність щодо незатвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя, урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням: особисте селянське господарство, а також просить зобов`язати відповідача затвердити йому проект землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки.

Вирішуючи наведений спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Із змісту пункту «б» ч.1 ст.81 ЗК України слідує, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1, 2 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.«в» ч.3 ст.116 ЗК України).

Частиною 1 ст.121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п.«б» ст.121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено нормами ст.118 ЗК України.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

При цьому, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської обл. № 1657-27-2/2019 від 19.06.2019р. позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6766 га в урочищі «Під Борисів» для ведення особистого селянського господарства в с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської обл. (а.с.45).

Частинами 9, 11 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що розгляд будь-якої поданої заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність завершується прийняттям відповідного рішення.

У розглядуваному випадку заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність не виносилася на розгляд сесії міської ради та за результатами її розгляду не було прийнято будь-якого рішення.

Пунктами «а», «б» ч.1 ст.12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

З урахуванням зазначеного, до повноважень Івано-Франківської міської ради належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності, які знаходяться в с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської обл.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.46 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною 1 ст. 47 зазначеного Закону визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Згідно з ч.4 ст.47 наведеного Закону постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орган місцевого самоврядування повинен прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову в затвердженні проекту землеустрою.

Відсутність рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи відмову в затвердженні такого проекту у формі рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмовляє у його затвердженні.

При цьому, у випадку відмови у затвердженні проекту землеустрою, таке рішення має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідач будь-якого рішення в строк, визначений ЗК України, не прийняв, тобто, не вирішив спірне питання із дотриманням визначеного законом порядку.

Двотижневий строк для розгляду клопотання позивача сплив до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки умовах воєнного стану» (набрав чинності з 07.04.2022р.).

В межах цього адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою (з належними додатками), за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення Івано-Франківської міської ради про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи про відмову у затвердженні такого проекту землеустрою у формі рішення, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Допускаючи нерозгляд звернення позивача, незважаючи на актуальність поставлених ним питань, відповідач створив умови для юридичної невизначеності, а тому така поведінка органу місцевого самоврядування має ознаки свавільної і не відповідає вимогам закону.

При цьому, в силу діючого законодавства позивач мав «законні сподівання» на вирішення його заяви.

Згідно п.3.1 рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2010 від 29.06.2010р. одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення за заявою позивача є прихованою формою відмови у його розгляді та прямо суперечить принципу правової визначеності.

Звідси, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно нерозгляду поданої ОСОБА_1 заяви.

За таких обставин під час судового розгляду встановлена протиправна бездіяльність Івано-Франківської міської ради щодо неприйняття рішення в строк, встановлений ЗК України, за результатами розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території села Підлужжя, урочище «Під Борисів», площею 0,5497 га, кадастровий номер :01:004:1068, із цільовим призначенням особисте селянське господарство.

Водночас, в цій частині суд першої інстанції навів у мотивувальній частині свої висновки щодо протиправності допущеної відповідачем бездіяльності, однак упустив вирішення цієї вимоги в резолютивній частині рішення суду.

З приводу дискреційності наданих відповідачу повноважень щодо затвердження розроблення проекту землеустрою колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача в цій ситуації колегія суддів враховує роз`яснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких умов колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:1068, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5497 га, розташованої на території с.Підлужжя, урочище «Під Борисів», із прийняттям за результатами її розгляду в установленому порядку рішення та врахуванням висновків цього судового рішення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

В частині застосування приписів Закону України № 2145-IX від 24.03.2022р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», колегія суддів висновується таким.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Президентом України Указом № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб, який продовжений і триває станом на цей час.

Законом України № 2145-IX від 24.03.2022р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» внесені зміни до ЗК України на час дії воєнного стану, зокрема:

земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності можуть надаватися у користування лише для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пп.4 п.27 Розділу X «Перехідні положення»);

безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (пп.5 п.27 Розділу X «Перехідні положення»);

формування земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» підпункту 1 цього пункту, крім тих, що передаються в оренду відповідно до підпункту 2 цього пункту, забороняється (пп.6 п.27 Розділу X «Перехідні положення»).

Вказаний Закон прийнятий 24.03.2022р. та набрав чинності з 07.04.2022р., тобто, саме з цієї дати діє беззаперечна заборона на час дії воєнного стану на безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Між тим, норми цього Закону не містять заборони на розгляд звернення особи про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із прийняттям відповідного рішення, при цьому рішення за таким розглядом повинно прийматися з урахуванням діючого законодавства.

Отже, відповідач зобов`язаний розглянути в установленому порядку заяву позивача і прийняти на основі адміністративного розсуду рішення із дотриманням діючих норм ЗК України.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України та виходячи із результату апеляційного розгляду слід здійснити розподіл судових витрат. При цьому, належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 992 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1488 грн., всього 2480 грн. 40 коп.

При цьому, суд застосовує принцип визначення розміру судових витрат (виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог, який стосується часткового задоволення судом вимог немайнового характеру, за якого визначити у відсотковому відношенні суму судового збору є неможливо).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Яблокової Лесі Олександрівни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2022р. в адміністративній справі № 300/4650/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської міської ради, яка полягає у відсутності належного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:1068, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5497 га, розташованої на території с.Підлужжя, урочище «Під Борисів».

Зобов`язати Івано-Франківську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:1068, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5497 га, розташованої на території с.Підлужжя, урочище «Під Борисів», із прийняттям за результатами її розгляду в установленому порядку рішення та врахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: 77442, Івано-Франківська обл., Тисменицький район, с.Підлужжя; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради (юридична адреса: 76004, м.Івано-Франківськ, вул.Грушевського, буд.21; ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 992 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1488 грн., всього 2480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 07.04.2023р.