Справа № 580/1182/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року справа № 580/1182/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 09.02.2023 №49 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період з 01.09.1987 до 24.06.1993 навчання в Мелітопольському інституті механізації сільського господарства відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 24.06.1993 та зарахувати до пільгового стажу період роботи з 26.03.1998 до 23.03.2006 на ВАТ "Черкаське Хімволокно", зазначений у трудовій книжці від 06.07.1987 серії НОМЕР_2 , який необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 з моменту звернення - 02.02.2023.

В обґрунтування позивач вказує, що під час розгляду документів позивача щодо призначення пенсії, відповідач протиправно не врахував до страхового стажу період його навчання та до пільгового стажу період роботи зі шкідливими умовами праці.

Ухвалою суду від 24.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

07.03.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні. Зазначено, що за спірний період, у трудовій книжці позивача є записи про його роботу у ВАТ "Черкаське Хімволокно". Однак до пільгового стажу не зараховано період роботи позивача з 25.07.1999 по 26.06.2000 згідно довідки про пільговий характер робіт від 18.09.2009 № 180, оскільки відсутні накази про результати атестації робочих місць. Крім того, оскільки, період навчання позивача перетинається з військовою службою, підстави для зарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1987 до 24.06.1993 в Мелітопольському інституті механізації сільського господарства відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 24.06.1993 - відсутні.

Аналогічні доводи викладені у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який надійшов в суд 13.03.2023.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

02.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.02.2023 №49 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У спірному рішенні зазначено, що на момент звернення позивач досягнув віку 52 роки 11 місяців, страховий стаж для визначення права становить 34 роки 03 місяців 25 днів, страховий стаж позивача становить 28 років 03 місяці 25 днів, пільговий стаж за списком №1 - 6 років 10 місяців 13 днів.

До пільгового стажу не зараховано період роботи позивача з 25.07.1999 по 26.06.2000 згідно довідки від 18.09.2009 №180, оскільки відсутні накази про результати атестації робочих місць.

Також, до страхового стажу не зараховано період навчання позивача з 01.09.1987 до 24.06.1993 в Мелітопольському інституті механізації сільського господарства відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 24.06.1993, оскільки навчання перетинається з військовою службою.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XIІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

На підставі ч. 1 ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №470/836/17 у подібних правовідносинах, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом під час застосування норм права.

Суд встановив, що згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач із 26.03.1998 до 23.03.2006 працював на виробництві віскозного волокна на ВАТ «Черкаське хімволокно».

У трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

Суд зазначає, що спірним у межах цієї справи є період роботи позивача з 25.07.1999 до 26.06.2000 згідно з довідкою від 18.09.2009 №180.

Так, відповідно до вказаної довідки позивач з 29.06.1998 до 16.09.2002 працював на виробництві віскозного волокна слюсарем-ремонтником прядильно-обробного цеху, що передбачено Списком №1 Розділу ХІV підрозділу 545, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Отже, стаж позивача за Списком №1 у період з 25.07.1999 до 26.06.2000 підтверджений належними доказами.

Стосовно доводів відповідача про відсутність доказів атестації робочих місць у вищевказаний період, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Оскільки дані трудової книжки позивача та вищевказаної довідки, які надавались до органу Пенсійного фонду України, підтверджують його роботу на виробництві віскозного волокна на ВАТ «Черкаське хімволокно», суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування стажу роботи з 25.07.1999 до 26.06.2000 до пільгового стажу за Списком №1.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів законності відмови у зарахуванні вказаного вище стажу.

Щодо зарахування до стажу позивача періоду з 01.09.1987 до 24.06.1993 навчання в Мелітопольському інституті механізації сільського господарства відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 24.06.1993, суд зазначає таке.

На підставі п. "д" ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, час навчання позивача зараховується у стаж його роботи.

Аналогічне застосування наведених норм Закону №103/98-ВР викладене у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №569/15943/16-а.

Наявною у матеріалах справи копією диплому серії НОМЕР_1 від 24.06.1993 підтверджується, що позивач у 1987 році вступив до Мелітопольського інституту механізації сільського господарства, який закінчив у 1993 році. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 24.06.1993 позивачу присвоєно кваліфікацію інженера-механіка.

Разом з тим, згідно з даними військового квитка позивача серії НОМЕР_3 від 05.07.1988 позивач 06.07.1988 призваний на дійсну військову службу, з якої звільнений 19.09.1989.

Суд зазначає, що підставою відмови позивачу у зарахуванні періоду його навчання стало те, що цей період перетинається з військовою службою.

Так, згідно з розрахунком страхового стажу позивача, наявним у матеріалах справи, йому зараховано період військової служби з 06.07.1988 до 19.09.1989.

Разом з тим, згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , позивач із жовтня 1987 року до червня 1993 року навчався у Мелітопольському інституті механізації сільського господарства.

Отже, період навчання позивача з 01.10.1987 до 05.07.1988 та з 20.09.1989 до 24.09.1993, що не охоплюється періодом військової служби, протиправно не зарахований позивачу до його страхового стажу, а тому він підлягає зарахуванню до такого стажу позивача.

При цьому, зарахування часу з 06.07.1988 до 19.09.1989 до страхового стажу, як періоду навчання, є недопустимим, оскільки цей період зарахований, як військова служба.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.02.2023 №49 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до: пільгового стажу позивача за Списком №1 стаж роботи з 25.07.1999 до 26.06.2000 на ВАТ «Черкаське хімволокно»; до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.10.1987 до 05.07.1988 та з 20.09.1989 до 24.09.1993 у Мелітопольському інституті механізації сільського господарства, а також повторно розглянути заяву від 02.02.2023 з додатними документами та прийняти рішення щодо призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.

Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.02.2023 №49 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за Списком №1 стаж роботи з 25.07.1999 до 26.06.2000 на ВАТ «Черкаське хімволокно» та до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.10.1987 до 05.07.1988 та з 20.09.1989 до 24.09.1993 у Мелітопольському інституті механізації сільського господарства, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2023 з додатними документами та прийняти рішення щодо призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд.83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір за подання позову в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ