Справа № 420/1237/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1237/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2022 р. № 70 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період її роботи в російській федерації у Товаристві з обмеженою відповідальністю КАНТЕМ з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2022 р. № 70 про відмову у призначенні пенсії за віком. Рішення прийняте з підстав відсутності страхового стажу, до обрахунку якого не включено період роботи в російській федерації (надалі - рф) у Товаристві з обмеженою відповідальністю КАНТЕМ з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року. На думку позивачки, цей період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу на підставі Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року № 290/95-ВР та Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року. Зазначає про наявність усіх підстав для призначення пенсії за віком. Позовні вимоги просить задовольнити.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відзиві зазначило про свою незгоду із заявленими вимогами. Просили у задоволенні позову відмовити, оскільки у позивачки недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком. Спірний період роботи набутий на території рф та відповідно до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року № 290/95-ВР має обчислюватись відповідно до законодавства рф. Цей період підлягатиме зарахуванню тільки у випадку сплати роботодавцями страхових внесків та за умови підтвердження відомостей первинними документами проведення відповідної перевірки відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві також зазначило про свою незгоду із заявленими позивачкою вимогами та просило у задоволенні позову відмовити. Така позиція ґрунтується на тому, що для призначення пенсії за віком позивачці не вистачає страхового стажу. Спірний період роботи не підлягає зарахуванню, оскільки відсутні документи підтверджуючі сплату страхових внесків за цей період. Пенсійний орган позбавлений можливості перевірити таку інформацію. У разі надання позивачкою підтверджуючих документів про сплату страхових внесків наведений період буде зарахований до страхового стажу.

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що із наведеними у відзивах обставинами не погоджується. Вимога щодо зобов`язання призначити їй пенсію не підпадає під дискреційні повноваження, оскільки вже зарахований страховий стаж 22 роки 5 місяців 26 днів відповідачем не заперечується, наявність відповідного віку також. Тому у разі зарахування спірного періоду, страховий стаж перевищить необхідний для призначення пенсії за віком стаж.

Ухвалою суду від 30.01.2023 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 07.03.2023 року клопотання відповідача задоволено та залучено до участі у справі другим відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

18.10.2022 року позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 (надалі - Закон № 1058).

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

24.10.2022 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №70 про відмову у призначенні пенсії позивачці.

За результатами розгляду поданих позивачкою документів пенсійним органом встановлено та відображено у рішенні, що вік заявниці на дату звернення складає 59 років 11 місяців 26 днів. Загальний страховий стаж складає 22 роки 5 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

При цьому, до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 25.08.2004 по 31.07.2017 в ООО "Кантем", оскільки зазначене підприємство розташоване на території рф і Головне управління не має можливості підтвердити факт сплати страхових внесків за позивачку за період її роботи на зазначеному підприємстві.

Відсутність можливості здійснення перевірки зумовлене припиненням листування із рф через військову агресію цієї країни та введеним у зв`язку із цим воєнним станом в Україні.

Позивачка вважає, що пенсійний орган протиправно не зарахував до її страхового стажу спірний період роботи та відповідно протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Як встановлено судом зі змісту оскаржуваного рішення позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, при обчисленні якого не враховано період трудової діяльності на території російської федерації з 25.08.2004 по 31.07.2017 в ООО "Кантем".

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Так, за записами трудової книжки позивачки НОМЕР_2 від 16.09.1980 року у період з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року вона працювала комірником в ТОВ «КАНТЕМ», прийнята наказом № 7 від 25.08.2004 року, звільнена наказом № 4 від 29.07.2017 року, трудовий договір розірваний за ініціативою працівника, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу російської федерації.

Як встановлено із записів трудової книжки позивачки, вона заповнена відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачка прийнята на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печатки підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Відповідно до довідки № 17 від 04.08.2017 року, виданої ТОВ «КАНТЕМ», позивачка з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року працювала в ТОВ «КАНТЕМ» комірником та отримувала заробітну плату, яка підлягає зарахуванню при обчисленні пенсії, та відповідно зазначені суми заробітку помісячно.

Також зазначено, що довідка містить фактичні суми заробітку на підставі розрахункових відомостей по нарахуванню заробітної плати за 2004-2017 роки та наказів кадрового відділу.

Одноразові та компенсаційні виплати, на які не нараховувались страхові внески довідка не містить.

З усіх наявних у довідці сум за період з 01.01.2001 року по 31.12.2009 року сплачено «ЕСН» до органів «МНС» за встановленими тарифами.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VI.

Відповідно до ст. 10 Закону № 5067-VI громадяни України мають право займатися трудовою діяльністю за кордоном, якщо така діяльність не заборонена законодавством України та держави перебування.

Права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Із урахуванням того, що спірний період роботи здобутий позивачкою на території рф до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року № 290/95-ВР (надалі - Угода), оскільки вона підписана, зокрема Урядами рф та України.

Відповідно до ст. 1 Угоди ця Угода регулює основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Статтею 4 вказаної Угоди передбачено, зокрема, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

За змістом статті 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачкою періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, зокрема передбачено наступне.

Пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1).

Статтею 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу (чч. 1, 2, 3 ст. 6).

Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами (ст. 8).

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11).

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

З огляду на зміст наведених вище положень нормативно-правових актів, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Щодо сплати страхових внесків варто звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Подібні за суттю вимоги передбачені й в законодавстві російської федерації.

Так, відповідно до абзацу третього статті 3 Федерального закону «Про трудові пенсії в російській федерації» від 17.12.2001 № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації.

Відповідно до статті 22 Федерального закону № 167-Ф3 від 15.12.2001 "Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації" передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Федеральним законом «Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди» від 03.12.2011 № 379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону. Статтею 9 цього федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації № 400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в пенсійний фонд російської федерації.

Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет пенсійного фонду російської федерації виник з 01.01.2012.

Отже, як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. При чому, суд звертає увагу на те, що такий обов`язок щодо сплати страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії за іноземних громадян, зокрема й громадян України, саме до пенсійного фонду російської федерації виник у страхувальників з 01.01.2012.

Щодо відповідальності страхувальників за несплату страхових внесків згідно із законодавством України.

Так, згідно з статтею 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача. При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, та від 30.07.2019 у справі № 373/2265/16-а.

З огляду на встановлені судом обставини та приписи нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, а також підтвердження факту офіційного працевлаштування позивачки у період з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року записами в трудовій книжці та довідці № 17 від 04.08.2017 року, виданої ТОВ «КАНТЕМ», у якій також зазначено про сплату роботодавцем податків та обов`язкових платежів згідно із законодавством російської федерації, та виходячи з мотивів територіального органу пенсійного фонду України, викладених у спірному рішенні, суд дійшов висновку щодо неправомірності відмови в зарахуванні до страхового стажу позивачки, що дає право на пенсію за віком, вищевказаного періоду трудової діяльності в російській федерації.

Окремо необхідно зауважити, що суд критично відноситься до позиції пенсійного органу щодо можливості зарахування спірного періоду трудової діяльності позивачки до її страхового стажу за умови надання нею підтверджуючих документів про сплату страхових внесків, оскільки пенсійний орган позбавлений можливості здійснити таку перевірку.

Суд зазначає, що саме орган пенсійного фонду України відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо сплати страхових внесків в іноземній державі.

Прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Однак позивачка, окрім трудової книжки, надала пенсійному органу додатково докази нарахування їй заробітної плати - відповідну довідку підприємства-роботодавця, в якій міститься інформація на підставі яких первинних документів вона видана.

Жодних документально обґрунтованих сумнівів щодо правомірності видачі цієї довідки та достовірності зазначеної у ній інформації відповідачі суду не надали.

Отже, відсутність перевіреної пенсійним органом інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків. Окрім цього, відсутність інформації від пенсійного органу російської федерації щодо підтвердження страхового стажу позивачки, не є підставою для неврахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу, що дає право позивачці на призначення пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що, законодавством України передбачений механізми відшкодування Державі заподіяних їй збитків через виплату пенсії особі внаслідок виявлення після її призначення фактів, які спростовують наявність в особи страхового стажу для призначення пенсії за певний період трудової діяльності внаслідок подання недостовірних документів в підтвердження такої обставини.

Разом із тим, перекладення на фізичну особу доведення обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, у зв`язку із не вчиненням пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин, незалежно від наявності певних обставин через які вони не вчинені, при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар, що є порушенням принципу пропорційності.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2022 р. № 70 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання зарахувати до страхового стажу період її роботи в російській федерації у ТОВКАНТЕМ з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року підлягають задоволенню.

При цьому, вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію позивачці є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки пенсійним органом не надано оцінку наявності у позивачки необхідного для призначення пенсії страхового стажу із урахуванням спірного періоду трудової діяльності.

Саме Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого належить призначення пенсій, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу, оскільки такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 18.10.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи позивачки в російській федерації у ТОВ КАНТЕМ з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки відповідно до ст. 139 КАС України з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки саме цим територіальним управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Часткове задоволення позовних вимог не впливає на розмір суми судого збору, що підлягає сятгненню з відповідача на користь позивачки, оскільки позовні вимоги у цьому спорі складають фактично одну немайнову вимогу, про задоволення якої вирішив суд та за яку позивачкою і сплачено судовий збір. Таким чином, суд вважає недоцільним у даному випадку застосовувати пропорційний розподіл судового збору відповідно до кількості задоволених вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2022 р. № 70 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в російській федерації у Товаристві з обмеженою відповідальністю КАНТЕМ з 25 серпня 2004 року по 31 липня 2017 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов