Справа № 440/14765/21
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 440/14765/21

адміністративне провадження № К/990/2002/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Пасічник С.С., Гончарової І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 (судді: Подобайло З.Г. (головуючий), Бартош Н.С., Григоров А.М.) у справі №440/14765/21 за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області до Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат», третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Головне управління ДПС у Полтавській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі - позивач, контролюючий орган) звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» (далі - відповідач, Підприємство), третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» у розмірі 10234175,12 грн за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

2. Позовні вимоги обґрунтовані непогашенням відповідачем наявного у нього податкового боргу, а також, у зв`язку з тим, що вжиті заходи по погашенню податкового боргу не дали позитивних результатів, з огляду на зазначене, керуючись статтею 95 Податкового кодексу України позивач просить надати дозвіл на погашення податкового боргу в сумі 10234175,12 грн за рахунок майна Підприємства, що перебуває в податковій заставі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 позов задоволено, надано Головному управлінню ДПС у Полтавській області дозвіл на погашення податкового боргу Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» в сумі 10234175,12 грн за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду обґрунтовано тим, що контролюючим органом дотримано процедуру погашення податкового боргу, визначену Податковим кодексом України, відповідачем вжито всіх передбачених вказаним Кодексом процедур, які передують виникненню права на звернення до суду щодо надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, проте такі заходи не призвели до погашення податкового боргу.

Судом встановлено наявність у відповідача податкового боргу на загальну суму 10 234 175,12 грн, що виник по узгодженим платником податків податковим зобов`язанням, підтверджено факт відсутності коштів на рахунках, що не спростовано ані відповідачем, ані третьою особою. Крім того, під час розгляду справи сторонами у справі не оспорювалась правомірність прийняття актів опису майна.

Таким чином, позивачем підтверджена наявність обставин, яка наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Крім того, Полтавський окружний адміністративний суд надав оцінку доводам відповідача та третьої особи щодо обмежень, які встановлені Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29 листопада 2001 року № 2864-ІІІ (далі - Закон № 2864-ІІІ), суд вказав, що норми Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки дія вказаного Закону розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не контролюючим органом.

Також суд вказав, що предметом даного спору є лише надання дозволу контролюючому органу на погашення суми податкового боргу Підприємства за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, а не дії контролюючого органу щодо реалізації (продажу) такого майна.

4. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції констатувавши факт дотримання контролюючим органом всіх заходів з метою погашення податкового боргу, які повинні передувати зверненню до суду з цим позовом, дійшов висновку, що до спірних правовідносин мають застосовуватись приписи Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Суд виходив з того, що все майно відповідача, яке описано в податкову заставу, відноситься до необоротних активів, основних засобів виробництва ДП «Лохвицький спиртовий комбінат», яке (підприємство) в свою чергу відповідно до наказу Фонду державного майна України від 23.03.2021 №469 «Про внесення змін до наказу Фондудержавного майна України від 06.01.2021 № 5 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році (із змінами)», підлягає приватизації як єдиний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: вул. Озерна, 10, м.Заводське, Лохвицький р-н. Полтавська область.

Таким чином, апеляційний суд застосував до спірних правовідносин положення статей 1, 2 Закону №2864-III та здійснив висновок про те, що майно Підприємства, яке описано в податкову заставу, належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, а частка державної власності в статутному капіталі відповідача становить не менше 25%, а отже відсутні правові підстави для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Відносно покликань, що в контексті спірних правовідносин норми Податкового кодексу України мають прерогативу по відношенню до інших законодавчих актів, а Законом № 2864-ІІІ не введено мораторій на примусову реалізацію майна у процедурі погашення податкового боргу, то суд визнав такі безпідставними, оскільки пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України чітко визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами, а відтак норми Закону № 2864-ІІІ, яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, мають застосовуватися в обов`язковому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління ДПС у Полтавській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 та залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022.

6. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державне підприємство «Лохвицький спиртовий комбінат» зареєстроване як платник податків з 31 січня 1995 року та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області.

Підприємством подано до контролюючого органу податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 2017 по 2021 роки, якими самостійно визначено до сплати суми земельного податку та орендної плати.

У визначений законом строк самостійно визначені Підприємством суми грошових зобов`язань не сплачено, в результаті чого вони набули статусу податкового боргу в сумі 10234175,12 грн та обліковуються в інтегрованих картках особового рахунку платника податків ДП «Лохвицький спиртовий комбінат» (а.с. 73-98).

Контролюючим органом 04.05.2007 сформовано податкову вимогу форми «Ю» №1/29, яка вручена відповідачу 10.05.2007 (а.с. 31), вказана вимога Підприємством не оскаржувалась.

Позивачем прийнято рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу №1/16-31-13-06-17 від 19.01.2021 (а.с. 34), яким відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом списання безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах, який виник за період 2007-2020 років в сумі 26036432,17 грн.

На виконання вказаного рішення в порядку статті 95 Податкового кодексу України виставлено інкасові доручення від 31.08.2021 (а.с. 35-52), які частково (на певну суму) повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках.

29.01.2021 податковим керуючим складено акт опису майна №1/16-31-06 (а.с. 62), який відповідачем не оскаржувався.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №73577516, сформованим 07.07.2021, підтверджено, що 07.07.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження внесено запис про податкову заставу на підставі акту опису майна №1/16-31-06 від 29.01.2021(а.с. 63).

В зв`язку з вказаним, вважаючи наявними підстави для погашення податкового боргу в сумі 10234175,12 грн за рахунок майна Підприємства, що перебуває у податковій заставі, контролюючий орган керуючись положеннями пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звернувся до суду з цим позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційну скаргу вмотивовано тим, що суд апеляційної інстанції застосував приписи статті 95 Податкового кодексу України та Закону України від 29.11.2001 №2864-ІІІ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.04.2020 у справі № 826/18574/14 та від 24.04.2020 у справі №822/1262/17.

На переконання скаржника, з 1 січня 2011 року питання погашення податкового боргу регулюється виключно Податковим кодексом України, а дія Закону №2864-ІІІ розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, які підлягають виконанню Державною виконавчою службою України, а не контролюючим органом.

Крім того, предметом даного спору є лише надання дозволу контролюючому органу на погашення суми податкового боргу Підприємства за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, а не дії контролюючого органу щодо продажу вказаного майна.

При цьому контролюючий орган зазначає, що ним вжиті всі передбачені заходи з метою погашення податкового боргу, що підтверджується матеріалами справи, проте такі заходи не призвели до погашення боргу.

9. Третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях подала відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції просить залишити без змін з посиланням на необґрунтованість такої скарги.

Наголошує на тому, що відносно єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» прийнято рішення про приватизацію, а тому, на переконання відповідача, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій

10. Надаючи оцінку доводам скаржника у касаційні скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковий борг в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями абзацу першого підпункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (підпункт 87.2 статті 87 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Підпунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до підпунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За змістом пункту 95.9. статті 95 Податкового кодексу України у разі якщо продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням законодавства з питань приватизації. При цьому інші способи приватизації, крім грошової, не дозволяються.

Державний орган приватизації зобов`язаний організувати продаж цілісного майнового комплексу протягом 60 календарних днів з дня надходження подання контролюючого органу.

Дослідження вказаних норм дає підстави для висновку, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.

Тобто, обов`язковими умовами, наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції наявність податкового боргу та його розмір відповідачем не оспорюється та підтверджується наявними у справі податковими деклараціями, витягами з облікової (інтегрованої) картки Підприємства та довідкою про суми заборгованості, що наявні в матеріалах справи.

Також судами встановлено і дотримання контролюючим органом порядку та черговості вжиття заходів з метою погашення податкового боргу відповідачем, зокрема, направлення вимоги, вчинення дій щодо стягнення коштів з банківських рахунків платника податків, а саме направлення в банківські установи інкасових доручень, які повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку. Крім того, майно Підприємства було передано у податкову заставу, згідно з актами опису від № 5/16-31-06 від 14.12.2020 та № 1/16-31-06 від 29.01.2021. Зазначені обставини Підприємством також не заперечуються та не спростовуються.

Таким чином, контролюючим органом було вжито всіх заходів, які повинні передувати зверненню до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Враховуючи вжиття контролюючим органом заходів з погашення податкового боргу, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення цього позову щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції також констатував факт вжиття контролюючим органом заходів з погашення податкового боргу, проте помилково дійшов висновку про застосовність до спірних правовідносин положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29 листопада 2001 року N2864-III.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону, під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Системний аналіз норм вказаного Закону свідчить про те, що дія його положень розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не контролюючим органом.

Отже у разі звернення контролюючого органу з позовом до суду про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі, застосуванню підлягає Податковий кодекс України, який встановлює механізм і процедуру такого погашення, а норми Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» розповсюджуються на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не контролюючим органом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №440/11471/21.

Аналіз наведених приписів податкового законодавства та Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про порушення судом апеляційної інстанцій у даній справі норм матеріального та процесуального права, оскільки, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме Податковий кодекс України, а не Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

11. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України).

12. З огляду на встановлені обставини справи в сукупності та враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України задовольнити частково.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 у справі №440/14765/21 скасувати та залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ.Я.Олендер С.С. Пасічник І.А. Гончарова