Справа № 440/3427/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 р.Справа № 440/3427/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 06.06.22 по справі №440/3427/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язанння вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 році Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимоги ГУ ДПС у Полтавській області від 08.12.2021 №Ф-1695-17/3370 про сплату боргу (недоїмки);

- зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у його боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 13626,36 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року частково задоволено позовну заяву.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2021 року №Ф-1695-17/3370.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що 15.07.1992 ОСОБА_1 взято на облік в Кременчуцькій ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області як платника податків, з 01.01.2012 платник податків перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (2 група).

Відповідно до інформаційної бази ІС «Податковий блок» в Реєстрі страхувальників позначка «ФО з інвалідністю» з 14.01.1991, тому автоматичне нарахування єдиного внеску в інтегрованій картці платників податків не проводиться з моменту отримання статусу «ФО з інвалідністю». Вказав, що 06.02.2017 позивачем подано Звіт про суму нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5 з таблицею 2) за 2016 рік, реєстраційний номер . В таблиці 2 платником самостійно відображені нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня по грудень включно. На підстав поданого Звіту в інтегрованій картці платника по єдиному внеску проведені нарахування за 2016 рік в сумі 3797, 64 грн.

Крім цього зазначив, що 08.02.2019 позивачем подано Звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5 з таблицею 1) за 2018 рік, реєстраційний номер 19787. В таблиці 1 платником самостійно відображені нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня по грудень включно. На підстав поданого Звіту в інтегрованій картці платника по єдиному внеску проведені нарахування за 2018 рік в сумі 9828, 72 грн.

Станом на 04.04.2022 за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг по єдиному внеску в сумі 13626, 36. Крім цього, зазначив, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2021 №Ф-1695-17/3370 не несе за собою підстав нарахування суми боргу 13626, 36 грн, а тому скасування вимоги про сплату судового боргу (недоїмки) не передбачає скасування нарахованих сум.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

15.07.1992 ФОП ОСОБА_1 взятий на облік як платник податків, зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.12.2012, перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (2 група). Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в органах пенсійного фонду та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням, витягом з акту огляду МСЕК.

За твердженням позивача, ним помилково подано "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" Форми № Д5 (річна), у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2016, 2018 рік.

Звіти прийняті податковим органом.

Згідно інформації податкового органу станом на 04.04.2022 за ФОП ОСОБА_1 податковий борг в сумі 13 626, 36 грн. А саме:

- згідно податкового звіту № від 06.02.2017 за січень грудень 2016 року в сумі 3797, 57 грн;

- згідно податкового звіту №19787 від 08.02.2019 за січень грудень 2018 року в сумі 9828, 72 грн.

02.04.19 позивач звернувся до Кременчуцького управління Головного управління ДФС у Полтавській області із заявою, у якій повідомив, що ним помилково поданий звіт форми Д5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік. Також позивач звертав увагу на те, що він є особою з інвалідністю, а тому звільнений від сплати єдиного внеску.

09.04.19 за вих. №2087/16-31-51-13-04-25 Кременчуцьким управлінням Головного управління ДФС у Полтавській області надано відповідь, у якій зазначено, що сума єдиного внеску у розмірі 13626,36 грн визначена на підставі самостійно поданих підприємцем звітів за формою Д5 за 2016 та 2018 роки.

Відповідачем сформована податкова вимога №Ф-1695-17/441 від 07.03.2019, яку за наслідками оскарження в судовому порядку, було визнано протиправною та скасовано.

Станом на 30.11.2021 в інтегрованій картці платника податку позивача наявна сума заборгованості зі сплати сум єдиного внеску, у зв`язку із чим 08.12.2021 ГУ ДПС у Полтавській області сформовано вимогу №Ф-1695-17/3370, якою ФОП ОСОБА_1 нараховано суму боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 13626,36 грн.

Позивач, вважаючи, що винесенням вказаної податкової вимоги його права порушенні, звернулася до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2021 року №Ф-1695-17/3370.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом №2464-VI та Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 за №435 (далі - Порядок №435).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведені норми кореспондуються з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №435, відповідно до змісту якого ФО - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів зазначає, що фізичні особи-підприємці, звільняються від сплати єдиного внеску за себе за умови, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу з часу досягнення ними віку з якого призначається пенсія за віком або за умови якщо вони є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу - з моменту настання вказаних обставин.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а.

Як встановлено під час судового розгляду, фактичною підставою для формування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2021 року №Ф-1695-17/3370 стало наявність заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 13 626,36 грн. Дана заборгованість виникла за результатом подання ФОП ОСОБА_1 податкового звіту за січень-грудень 2016 року та за січень-грудень 2018 року.

Згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 по справі №440/1623/19, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 7 березня 2019 року № Ф-1695-17/441. Дана вимога сформована в зв`язку з наявністю боргу у ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску у розмірі 13 626,36 грн на підставі самостійно поданих підприємцем звітів за формою Д5 за 2016 та 2018 роки.

Судовими рішеннями по вище зазначеній справі було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, перебуває на спрощеній системі оподаткування, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням від 11.11.2009 серії НОМЕР_1 та з урахуванням положень ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VІ, суд прийшов до висновку, що останній звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. А тому у ФОП ОСОБА_1 відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску за 2016 та 2018 роки у загальному розмірі 13 626,36 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосвно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 по справі №440/1623/19 (яке набрало законної сили 05.11.2019) встановлено відсутність у ФОП ОСОБА_1 обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 та 2018 роки у загальному розмірі 13 626,36 грн., колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо протиправності формування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2021 року №Ф-1695-17/3370 .

Як правильно встановлено судом першої інстанції, та не спростовано відповідачем, позивач заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не подавав, договір не укладався.

ГУ ДПС у Полтавській області зазначене не спростовує, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що позивач укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що станом на 30.11.2021 згідно з ІКП по ОСОБА_1 рахується заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 13 626, 36 грн, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на відсутність у позивача обов`язку щодо сплати, а помилкове подання відповідного Звіту не є підставою для визнання правомірним формування оскаржуваної вимоги.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року по справі №440/3427/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 06.04.2023