Справа № 340/595/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/595/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач) до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (також Відповідач) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через свого представника - адвоката Загороднього І.В.) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- скасувати пункт 11 рішення Відповідача від 23.12.2021 №440 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок";

- зобов`язати Відповідача повторно розглянути клопотання Позивача від 01.10.2021 (вх.№185 від 01.10.2021) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Відповідача після скасування (припинення) воєнного стану надати Позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :02:000:9505.

В обґрунтування позову зазначено, що у встановленому законом порядку Позивач звернувся до Відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак Відповідачем відмовлено у його задоволенні, шляхом прийняття оскаржуваного рішення. Водночас, жодних правових підстав, передбачених земельним законодавством, для відмови Позивачу у наданні такого дозволу у спірному рішенні не вказано, а тому Відповідач при його прийнятті діяв не у межах і не у спосіб, визначений ЗК України. Відтак, єдиним правильним та ефективним способом захисту порушених прав Позивача, який остаточно вирішить спір, є зобов`язання Відповідача, після скасування (припинення) воєнного стану в Україні, прийняти рішення про надання відповідного дозволу.

Представник відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки прийняття радою спірного рішення обумовлене недопущенням фактичного привласнення землекористувачем ( ОСОБА_2 ) права розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в його користуванні на умовах оренди, а також встановлення законодавчої заборони вчинення дій щодо передачі земельних ділянок у власність в період дії воєнного стану в країні (а.с.42-46).

Представник Позивача подав відповідь на відзив, в якій не погодився з такою позицією (а.с.52-57).

В свою чергу, представник Відповідача подав заперечення на відповідь на відзив (а.с.61-62).

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд зазначає наступне.

Так, 01.10.2021 ОСОБА_2 , складено нотаріально посвідчену заяву про згоду на вилучення, в т.ч. і на користь Позивача, земельної ділянки в розмірі 2,0 га із масиву земельної ділянки, зокрема загальною площею 15,2411 га, кадастровий номер :02:000:9505, яка знаходиться за адресою: Новоукраїнський район, Кіровоградська область, власником якої є Мар`янівська сільська рада та яка перебуває в користуванні на умовах договору оренди земельної ділянки від 07.12.2012 (а.с.21-22).

Після цього, 01.10.2021 повірений Позивача звернувся до Відповідача із клопотанням про надання Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності с/г призначення за кадастровим номером :02:000:9505 (а.с.18-20, 23-24).

Пунктом 11 рішення від 23.12.2021 № 440 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" Позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, у зв`язку з тим, що до заяви не додано погодження землекористувача, що передбачено частиною 6 ст.118 Земельного кодексу України (а.с.31-32).

Позивач, вважаючи таке рішення Відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Згідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 55 Конституції України вказує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, і Земельним кодексом України (далі ЗК України в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин).

Частиною третьою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема і для ведення фермерського господарства.

Згідно частини 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, необхідною передумовою надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в разі використання бажаної земельної ділянки іншою особою (землекористувач), є згода вказаної особи, яка необхідна для вилучення цієї земельної ділянки.

Положення ст. 118 ЗК України кореспондуються з ч. 5 ст. 116 ЗК України яка передбачає те, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено та підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що у ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 07.12.2012 №б/н (строк дії до 27.02.2024) перебуває в користуванні земельна ділянка, загальною площею 15,2411 га, кадастровий №: :02:000:9505, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Великовисківська сільська рада. Власником даної земельної ділянки є Мар`янівська сільська рада (а.с.76-77).

Сторонами не заперечується, що право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 на сьогодні не припинено.

Механізм припинення права власності чи права користування земельними ділянками визначено Главою 22 Земельного кодексу України.

Зокрема п. "а" ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно ч.3 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (ч.4 ст.142 ЗК України).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відтак, погодження землекористувача на припинення права користування земельною ділянкою, є лише одним з етапів визначеної Земельним кодексом України процедури вилучення земельної ділянки, яка передбачена ст.149 Земельного кодексу України. При цьому, ЗК України не передбачає, що надання землекористувачем погодження на вилучення земельної ділянки, надає відповідному органу державної влади, до компетенції якого належить право розпорядження земельними ділянками, право здійснювати дії щодо розпорядження земельною ділянкою до її вилучення у землекористувача.

Отже, припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування нею.

Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17, від 12 червня 2020 року у справі № 480/303/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 480/1610/21, від 07 березня 2023 року у справі № 480/1612/21.

Окрім того, такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 817/1911/17, в якій Верховним Судом, зокрема, зазначено, що оскільки ЗК України встановлює загальний порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної і комунальної власності, у тому числі і для ведення фермерського господарства, то в такому ж загальному порядку, передбаченому ЗК України, члени фермерського господарства можуть отримати безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю). При цьому має враховуватися норма, згідно з якою земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Застосовуючи вищевказаний підхід до обставин справи, що розглядається, суд дійшов висновку, що Позивач помилково вважає, що має право на отримання у власність бажаної земельної ділянки в розмірі 2 га із масиву земельної ділянки, загальною площею 15,2411 га, кадастровий номер :02:000:9505, оскільки така знаходяться у користуванні ОСОБА_2 на підставі оренди і право користування якою у ОСОБА_2 не було припинено в порядку, визначеному законом.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО