Справа № 300/4625/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4625/22 пров. № А/857/1758/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року, ухвалене суддею Матуляком Я.П., за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі справі № 300/4625/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що пенсійний орган відмовив у призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги, у зв`язку з тим, що з 14.11.1984 по 01.02.1996 ОСОБА_1 працював в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких не дає права на виплату грошової допомоги. Оскільки, як встановлено перевіркою документів про стаж, позивач у вказаний період працював на посаді майстра практичної їзди на тракторі, а не на посаді майстра виробничого навчання Городенківського міжшкільного навчально-виробничого комбінату та Чернятинської середньої школи, як зазначено у трудовій книжці позивача. Як наслідок, у відповідача відсутні підстави для виплати 10 місячних пенсій за віком. На переконання позивача, дії відповідача щодо відмови у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є протиправними, оскільки дотримані всі вимоги, встановлені законодавством для здійснення такого призначення. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до вимог п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді майстра практичної їзди на тракторі в Городенківському міжшкільному навчальному виробничому комбінаті з 14.11.1984 по 31.08.1987 та на посаді майстра практичної їзди на тракторі в Чернятинській середній школі з 01.09.1987 по 02.02.1996.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до вимог п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 992,00 грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з наступного:

- станом на день звернення до відповідача, позивач досягнув пенсійного віку (з 01.05.2022 отримує пенсію за віком), працював та продовжує працювати на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і має страховий стаж значно більший, ніж 29 років, а тому має право на виплату грошової допомоги, яка не оподатковується в розмірі 10 місячних пенсій, станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- відповідач не надав до суду доказів правомірності прийняття свого рішення, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій;

- робота на посаді майстра практичної їзди на тракторі є тотожною роботі на посаді майстра виробничого навчання та є роботою, яка дає право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до норм пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому позов необхідно задовольнити.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу.

Відповідач у апеляційній скарзі просить рішення Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, вважаючи що рішення суду першої інстанції є таким, що винесене з порушенням норм матеріального права, зазначає:

- Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах та міжшкільних навчальних закладах не передбачено посаду майстра практичної їзди на тракторі, а передбачено посаду майстра виробничого навчання.

- період роботи з 14.11.1984 по 01.02.1996 на посаді майстра практичної їзди на тракторі зараховано ОСОБА_1 до загального страхового стажу;

- права на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій позивач не має, так як не має достатнього пільгового стажу;

- розрахунок правничої допомоги у розмірі 3000 грн завищений у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг;

- обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн, оскільки, такий розмір витрат є співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт".

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що, відповідно до записів трудової книжки, ОСОБА_1 з 14.11.1984 по 31.08.1987 працював на посаді майстра виробничого навчання їзди на тракторі Городенківського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, з 31.08.1987 переведений на посаду майстра виробничого навчання їзди на тракторі в Чернятинську середню школу, з 01.09.1987 по 02.02.1996 працював на посаді майстра виробничого навчання в Чернятинській середній школі, 02.02.1996 по 01.09.1999 працював на посаді вчителя виробничого навчання в Чернятинській середній школі, з 01.09.1999 і по даний час працює на посаді вчителя виробничого навчання в Далешівській ЗОШ І-ІІІ ступенів.

З 01.05.2022 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком при загальному страховому стажі 42 роки 01 місяць 12 днів, з яких 26 років 3 місяці працівник освіти.

Позивач неодноразово звертався до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявами щодо виплати йому грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, листом від 22.08.2022 № 20375-20212/Т-03/8-2800/22 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та листом від 19.10.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, повідомили позивача про відмову у виплаті такої грошової допомоги, з тих підстав, що Перелік закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), не містить посади майстра практичної їзди на тракторі. Тому підстави для виплати такої допомоги відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком № 909 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи у загальноосвітніх навчальних закладах, міжшкільних навчально-виробничих комбінатах на посаді майстра виробничого навчання.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи на посаді майстра виробничого навчання у міжшкільних навчально-виробничих комбінатах зараховуються до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Апеляційний суд, на підставі трудової книжки позивача встановив, що з 14.11.1984 по 31.08.1987 позивач працював на посаді майстра виробничого навчання їзди на тракторі Городенківського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, з 31.08.1987 переведений на посаду майстра виробничого навчання їзди на тракторі в Чернятинську середню школу, з 01.09.1987 по 02.02.1996 працював на посаді майстра виробничого навчання в Чернятинській середній школі.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 8 пункт 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 зі змінами, внесеними постановою Пенсійного фонду № 23-1 від 24.11.2022 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону:

- трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб. У тих випадках, коли в трудовій книжці або відомостях про трудову діяльність у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посадах і в закладах, установах державної та комунальної форми власності, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», додаються уточнюючі довідки закладів, установ або їх правонаступників, інші документи, що підтверджують такі відомості.

Отже, за наявності відповідних записів у трудовій книжці, апеляційний суд вважає, що періоди роботи позивача з 14.11.1984 по 31.08.1987 на посаді майстра виробничого навчання їзди на тракторі Городенківського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, з 31.08.1987 на посаді майстра виробничого навчання їзди на тракторі в Чернятинській середній школі, з 01.09.1987 по 02.02.1996 на посаді майстра виробничого навчання в Чернятинській середній школі, зараховуються до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невідповідність запису в трудовій книжці документам, що стосуються кадрових питань у закладі освіти. Крім того, уточнюючі довідки закладів, установ або їх правонаступників, інші документи беруться до уваги тоді, коли в трудовій книжці відсутня інформація про трудову діяльність.

Як йшлося вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тому апеляційний суд вважає пріоритетними саме записи в трудовій книжці.

Вказані висновки апеляційного суду спростовують доводи апеляційної скарги про те, що період роботи з 14.11.1984 по 01.02.1996 на посаді майстра практичної їзди на тракторі правомірно зараховано ОСОБА_1 до загального страхового стажу, а не до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не надав до суду доказів правомірності прийняття свого рішення, оскільки суд не встановив якого саме рішення, що робить неможливим оцінку як рішення, так і висновків суду.

Також апеляційний суд, вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, оскільки відповідач неправомірно відмовив в зарахуванні стажу роботи позивача на посаді майстра виробничого навчання до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, а відтак і на отримання грошової допомоги. Адже, за відсутності вищевказаного стажу, відмова у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій є правомірною.

Як йшлося вище, грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, виплачується за сукупності наступних умов особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV:

- працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності;

- працювали на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах;

- якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком.

З огляду на вказане, апеляційний суд звертає увагу на те, що вирішення питання, наявності права на грошову допомогу, підрахунку пільгового стажу тощо є прерогативою пенсійного органу. При цьому суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, чи прийняття рішення про призначення грошової допомоги.

У той же час, суд першої інстанції, не досліджуючи доказів, які безпосередньо підтверджують наявність вищевказаних підстав, з інформації, що викладена у листах відповідача, що не є першоджерелом, взагалі, не досліджуючи питання про те чи позивач до цього отримував будь-яку пенсію, зробив висновок про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги.

Апеляційний суд вважає такий висновок передчасним.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач вважає, що його права порушені відмовою у зарахуванні стажу роботи до пільгового стажу, оскільки просить суд визнати таку відмову протиправною.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок № 1191).

Згідно з п. 2 цього Порядку, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені Переліком № 909.

Пунктом 4 Порядку № 1191 визначено, що страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. 5 Порядку № 1191, грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Як передбачено п. 6, 7 Порядку № 1191, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону № 1058-ІV, станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Отже, Порядком № 1191 визначено, що одноразова допомога нараховується одночасно з призначенням пенсії та виплачується одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Звернення із окремою заявою про виплату грошової допомоги, безвідносно до заяви про призначення пенсії, чинним законодавством не передбачено.

Постановою Пенсійного фонду № 23-1 від 24.11.2022 доповнено Порядок № 22-1 в частині визначення того, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV.

Вказаною постановою, з 24.11.2022 (після призначення пенсії позивачу) уточнено спосіб подання відповідних документів, однак, правове регулювання порядку звернення за грошовою допомогою не змінено.

Отже, на переконання апеляційного суду, внесення змін до Порядку № 22-1, підтверджує висновки апеляційного суду про те, що окрема заява про призначення грошової допомоги не подається.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що питання виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV вирішується в процесі розгляду заяви про призначення пенсії.

Таким чином апеляційний суд прийшов до наступних висновків:

- під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме Закону № 1058-ІV, Порядку № 22-1, Порядку № 1191, що на підставі ч. 2 ст. 308 КАС України, дозволяє суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги.

- рішення відповідача про призначення пенсії позивач не оскаржував, а відтак погодився із цим рішенням, в тому числі щодо підрахунку стажу (в тому числі пільгового).

- Законом № 1058-ІV, Законом № 1788-XII, Порядком № 22-1, Порядком № 1191 не передбачено можливості окремого підрахунку стажу для призначення пенсії і окремого - для виплати грошової допомоги, як і не передбачено можливості врахування під час призначення допомоги іншого пільгового стажу, ніж обчислений під час призначення пенсії.

- право позивача на виплату грошової допомоги відповідач порушив при розгляді заяви позивача від 02 травня 2022 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV, внаслідок чого прийшов до висновку, що позивач не має права на грошову допомогу.

- при розгляді усіх наступних звернень позивача, починаючи з 21.07.2022, коли позивач звернувся зі скаргою, відповідач інформував позивача про підстави не виплати грошової допомоги, та не приймав рішень, як і не вчиняв дій щодо підрахунку пільгового стажу. Іншими словами у відповідях, що надавались позивачу на його звернення, відповідач роз`яснював підстави прийняття рішення про призначення пенсії та не виплату при цьому грошової допомоги.

- відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до вимог пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку просить визнати протиправною позивач, не може бути оцінена судом на предмет її правомірності, оскільки відмова, як рішення суб`єкта владних повноважень, повинна мати реквізити (номер та дату).

- суд не наділений повноваженнями з власної ініціативи оцінювати правовідносини позивача та відповідача за період з 02 травня 2022 року по 11 листопада 2022 (час звернення позивача до суду) протягом якого приймались рішення, велась переписка позивача з відповідачем, безвідносно до конкретних рішень, дій чи бездіяльності, навіть в тому випадку, якщо позивач вважає все це єдиною дією відмовою у виплаті допомоги.

Згідно з п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на вимоги цієї статті, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не обрав жодного з передбачених законом способу захисту порушеного права.

Щодо вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу певних періодів.

Так, вказана вимога не є вимогою про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, оскільки не містить реквізитів такого індивідуального акта.

Також ця вимога не є вимогою про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. Позивач просить визнати протиправною відмову (навіть якщо припустити що це дія), і для захисту порушеного права позивач просить зобов`язати вчинити дії, а не утриматись від вчинення дій, як передбачено вказаним способом захисту.

Не є ця вимога і вимогою про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, оскільки позивач не вказує на бездіяльність, а вважає, що його право порушено відмовою відповідача (дією).

Щодо вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоду роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на виплату грошової допомоги та нарахувати та виплатити грошову допомогу.

Апеляційний суд, з огляду на п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, зазначає, що зобов`язанню вчинити певні дії передує визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною.

Враховуючи те, що позивач не вважає, що позивач допустив бездіяльність у відносинах з позивачем, підстав для та зобов`язання відповідача вчинити дії (зарахувати стаж) немає.

З тих самих міркувань (не встановлено протиправної бездіяльності) апеляційний суд не знаходить підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії (нарахувати та виплатити грошову допомогу).

Таким чином, встановивши, що періоди роботи позивача з 14.11.1984 по 31.08.1987 на посаді майстра виробничого навчання їзди на тракторі Городенківського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, з 31.08.1987 на посаді майстра виробничого навчання їзди на тракторі в Чернятинській середній школі, з 01.09.1987 по 02.02.1996 на посаді майстра виробничого навчання в Чернятинській середній школі, зараховуються до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, до такого позивачу не зараховані, апеляційний суд не може обрати спосіб захисту порушеного права, оскільки права позивача порушені під час розгляду заяви про призначення пенсії, а відповідне рішення позивач не оскаржує.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини обставин, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини що мають значення для справи, які залишились недоведеними, прийшов до висновків, які не відповідність обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Вказане є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, і вихід за межі позовних вимог, стосуватиметься рішення відповідача про призначення пенсії, яке позивач вважає правомірним, апеляційний суд не знаходить правових підстав для застосування ч. 2 ст. 9 КАС України.

Отже, апеляційний суд не встановив протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідача в межах позовних вимог позивача, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо вимог апеляційної скарги про зменшення судових витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду повністю та відмовити в задоволенні позовних вимог, і в такому випадку судові витрати не відшкодовуються.

У той же час апелянт зазначає, що обґрунтованими є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн, оскільки такий розмір витрат є співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт".

З огляду на викладене, апеляційний суд звертає увагу відповідача на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний уникати суперечливих клопотань, та формулювати правову позицію із зазначенням висновків, які не суперечать один одному та відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, на підставі ч. 1, 2 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача є обґрунтована, тому її необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі № 300/4625/22 скасувати та прийняти постанову, відповідно до якої в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 07.04.2023 року