Справа № 380/25949/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/25949/21 пров. № А/857/1723/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року, постановлену головуючим суддею Братичак У.В. у м. Львові, з питань встановлення судового контролю у справі №380/25949/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік і зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.02.2017 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.02.2017, з врахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення («базового» місяця), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44, з урахуванням виплачених сум.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21 набрало законної сили 31.10.2022.

27.12.2022 позивачем подано до Львівського окружного адміністративного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21, якому просив заявник зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду у 30-денний строк.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки заявником не надано доказів ухилення відповідача від виконання судового рішення після набрання ним законної сили. Також вказав, що заявник має можливість виконати рішення суду в примусовому порядку.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем в добровільному порядку не виконується рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21, яке набрало законної сили, що порушує гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право на справедливий суд. Крім того, зазначає, що звернувшись до ДВС за примусовим виконанням йому було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання у зв`язку із забороною відкриття виконавчих проваджень на території громад, де проводяться воєнні дії. Вказує апелянт, що на даний час відсутній інший механізм впливу на боржника щодо виконання судового рішення, окрім подання звіту про виконання судового рішення.

Оскільки учасниками справи не подано клопотань про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 311, частини першої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а виконання рішення забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у вигляді подання звіту про виконання судового рішення.

Колегія суддів наголошує, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача ( боржника ) з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, але таке право має використовуватись судом залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Можливість встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після його ухвалення, зокрема, шляхом подання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, передбачена і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 800/592/17.

Як встановлено з матеріалів справи, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21 набрало законної сили 31.10.2022.

ОСОБА_1 10.11.22 звернувся до боржника - Військової частини НОМЕР_1 про добровільне виконання рішення суду ( а.с.54 ).

На момент подання ОСОБА_1 заяви про встановлення судового контролю та постановлення оскаржуваної ухвали рішення суду не виконане.

Виконавчі листи, видані стягувачу ОСОБА_1 , повернуті без прийняття до виконання старшим державним виконавцем Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Габенко І.С. 27.12.2022, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачена заборона відкриття виконавчих проваджень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних дій.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що рішення суду, яке є обов`язковим для виконання для учасників справи, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення судового контролю, не виконане військовою частиною добровільно, а на можливість виконати рішення суду в примусовому порядку, законом встановлено заборону.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність іншого механізму впливу на відповідача щодо виконання судового рішення, окрім подання звіту про виконання судового рішення. Суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Суд також повторює, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для вжиття заходів судового контролю шляхом подання звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21, оскільки застосований процесуальний засіб судового контролю не зумовлює порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Такий засіб не є надмірним і не призводить до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення - про задоволення заяви.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року з питань встановлення судового контролю у справі №380/25949/21 скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати до Львівського окружного адміністративного суду протягом 30 днів з дня отримання постанови суду апеляційної інстанції звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №380/25949/21.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар