Справа № 160/1690/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2023 року Справа № 160/1690/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі позивач, AT «ОГХК») до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач, Східне МУ ДПС по роботі з ВПП), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2022 року №368/32-00-07-06;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2022 №370/32-00-07-06.
Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
21.02.2023 року Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків до суду подано відзив на позовну, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне.
Перевіркою встановлено, що ТОВ "ЗПС "УСС" не є виробником товарів (відсутні основні засоби, відсутні відповідні фахівці за відсутності штатної чисельності, відсутнє придбання відповідної сировини для виробництва, відсутні технічні та матеріальні можливості тощо), також воно не є імпортером. В ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ТОВ "ЗПС "УСС" відповідно до даних Архіву електронної звітності, СРПН, проведеного аналізу співставлення придбання/продажу товару встановлено, що ТОВ "ЗПС "УСС" не придбавало дротів ніхромових Х20Н80. У зв`язку з вищенаведеним, встановлено обрив ланцюга постачання товару на суму ПДВ 10 650,00 гри. від ТОВ "ЗПС "УСС". До того ж, Комісією регіонального рівня відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийнято Рішення про відповідність платника податку ТОВ "ЗПС "УСС" критеріям ризиковості платника податку (критерій -"6") від 31.10.2022 року №106476 Отже, перевіркою неможливо встановити джерело походження дротів ніхромових на загальну суму ПДВ 10 650,00 грн., на які в ЄРПН виписано податкові накладні від ТОВ "ЗПС "УСС" на адресу АТ «ОГХК», оскільки відсутні документи щодо походження товару (сертифікат якості/паспорт виробника) та по ланцюгу постачання не встановлено виробника вищезазначеного товару.
Відповідач також стверджує, що до перевірки не надано сертифікати якості радіодеталей, тобто не надано основний документ (паспорт) товару з зазначенням виробника та підтвердженням його якості. Перевіркою встановлено, що ТОВ «БП «МІРА» не є виробником товарів (відсутні основні засоби, відсутні відповідні фахівці за відсутності штатної чисельності, відсутнє придбання відповідної сировини для виробництва, відсутні технічні та матеріальні можливості тощо), також воно не є імпортером.
В ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ТОВ «БП «МІРА» відповідно до даних Архіву електронної звітності, ЄРПН, проведеного аналізу співставлення придбання/продажу товару встановлено, що ТОВ «БП «МІРА» не придбавало радіодеталі на загальну суму ПДВ 10 794,70 грн., на продаж яких підприємством було безпідставно виписані податкові накладні від 21.01.2022 року №4 (ПДВ у сумі 7556,29 грн.) та від 27.01.2022 №8 (ПДВ у сумі 3 238,41 грн.) на адресу АТ «ОГХК». Отже, встановлено обрив ланцюга постачання товару на суму ПДВ 10 794,70 грн. від ТОВ «БП «МІРА». Листом від 04.11.2022 року №3933/7/20-40-07-08-10 ГУ ДПС у Харківській області (Золодногірський Р. м. Харкова) на запит від 29.09.2022 року № 3098/7/32-00-07-06 Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надано довідку від 04.11.2022 року №57/20-40-07-08-08/36627159 зустрічної звірки ТОВ «БП «МІРА» щодо документального підтвердження господарських відносин із АТ «ОГХК», їх реальності та повноти відображення в обліку за січень 2022 року. Проведеною зустрічною звіркою ТОВ «БП «МІРА» встановлено неможливість визначити походження ТМЦ реалізованого на користь АТ «ОГХК» та підтвердити здійснення ТОВ «БП «МІРА» господарських відносин із АТ «ОГХК», їх вид, обсяг, якість та розрахунки за січень 2022 року. Отже, перевіркою неможливо встановити джерело походження радіодеталей на загальну суму ПДВ 10 794,70 грн., на які в ЄРПН виписано податкові накладні від ТОВ «БП «МІРА» на адресу АТ «ОГХК», оскільки відсутні документи щодо походження товару (сертифікат якості/паспорт виробника) та по ланцюгу постачання не встановлено виробника вищезазначеного товару.
01.03.2023 року АТ «ОГХК» до суду подано відповідь на відзив де зазначив, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Аргументи відповіді зводяться до того, що АТ «ОГХК» є самостійними, незалежними суб`єктами господарювання, а тому АТ «ОГХК» не може нести відповідальність контрагенти за вчинені ними порушення, інакше порушуються основні конституційні засади: принцип справедливості як невід`ємний елемент верховенства права (ст. 8 Конституції України); індивідуальний характер відповідальності, тобто відповідати має саме той, хто вчинив порушення (ст. 61 Конституції України): забезпечення доведеності вини (ст. 129 Конституції України). Тобто, відповідно до викладеного в акті перевірки, фактично відбувається перекладення відповідальності за нібито порушення податкового законодавства з боку контрагента власне на АТ «ОГХК». Тим паче, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
06.03.2023 року Східним МУ ДПС по роботі з ВПП до суду подано заперечення щодо відповіді на відзив позовної заяви, в якому відповідач зазначив щодо безпідставності та необґрунтованості доводів позивача, які висловлені у відповіді на відзив. Аргументи означеного заперечення зводяться до того, що контролюючий орган має право збирати та застосовувати в роботі всі відомості і дані, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на нього завдань і функцій у порядку, встановленому ПКУ.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Перевірка проводилась з 27.09.2022 року по 31.10.2022 рік. Термін проведення перевірки було зупинено на 10 робочих днів з 12.10.2022 року на підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.10.2022 року № 95-п.
В охопленому перевіркою звітному періоді відповідальними за фінансово-господарську діяльність платника податків були (є): керівник: т.в.о голови правління - Перелигін Єгор Євгенійович (РНОКПП НОМЕР_2 ), за період з 20.08.2021 року (наказ про переведення №374 від 20.08.2021 року) до 09.04.2022 року (наказ на звільнення №56-к від 12.04.2022 року); керівник: т.в.о. голови правління Іткін Владислав Йосипович (РНОКПП НОМЕР_3 ), за період з 02.10.2020 року по день підписання цього акту (наказ про тимчасове виконання обов`язків голови правління №263 від 02.10.2020 року); головний бухгалтер: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), за період з 08.08.2022 року (наказ про переведення № 48-к від09.07.2020 року) до 05.08.2022 року (наказ на звільнення №311-к від 05.08.2022 року); головний бухгалтер: ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), за період з 08.08.2022 року по день підписання акту (наказ про переведення № 48-к від 09.07.2020 року).
- березень 2022 року на суму 25 118,91 грн.;
- квітень 2022 року на суму 24 514,87 грн.;
- травень 2022 року на суму 6 837,5 грн.,
що призвело до порушення
1) абз. «б» п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого було завищено суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 податкової декларації з ПДВ) на суму 16 741,37 грн у тому числі за:
- березень 2022 року на суму 2277,50 грн.;
- квітень 2022 року на суму 14 463,87 грн.
2) абз. «в» п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого було завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 податкової декларації з ПДВ) на суму 53 344,91 грн у тому числі за:
- березень 2022 року на суму 22 841,41 грн.;
- квітень 2022 року на суму 10 051,00 грн.;
- травень 2022 року на суму 6 837,5 грн.
13.12.2022 року AT «ОГХК» отримано від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків податкові повідомлення - рішення від 08.12.2022 року №368/32-00-07-06 на суму 8371,00 грн. та від 08.12.2022 року №370/32-00-07-06 на суму 54 680,00 грн.
Позивач вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
За положенням підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажом товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності;
Відповідно до положень підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
У пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту.
В свою чергу, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на декларування показників податків.
Отже, при оцінці обґрунтованості заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «ТОРГОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «СПЕКТР» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі Договору поставки від 09.02.2022 №102-2, предметом якого було поставка ТОВ «ТОРГОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «СПЕКТР» патрону токарного (код 4260000-3 відповідно до ДК 021:2015).
Під час проведення перевірки для підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даним договором в перевіряємий період, відповідачу були надані усі документи по договору, а саме: договір поставки від 09.02.2022 року № 102-2 зі специфікацією, прибутковий ордер від 18.02.2022 року № 004-0057, видаткова накладна від 18.02.2022 року №56, рахунок на оплату від 11.02.2022 року №61, товарно-транспортна накладна від 18.02.2022 року №220218, платіжне доручення від 30.05.2022 року №216005, банківська виписка, інформація щодо відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку (оборотно-сальдову відомість з кореспонденцією рахунків).
Тож, згідно п. 1.2 договору 1Q2-2 від 09.02.2022 номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях. У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Оприбуткування проведено на підставі видаткової накладної тому акт-приймання товару відсутній.
На думку суду, відсутність у контрагента АТ «ОГХК» достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності не є підставою для визнання господарської операції нереальною. Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності. При цьому підприємство може залучати необхідні трудові ресурси на підставі відповідних договорів цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), так само як й оренда обладнання, виробничих приміщень тощо.
Суд зазначає, що перевіряючими під час проведення перевірки не було запитано у вищезазначеного контрагента в рамках зустрічної звірки трудові договори, цивільно-правові угоди укладені з фізичними особами на виконання робіт, а тому зазначене твердження, про недостатню чисельність працівників, є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджується будь-якими доказами.
За рахунок яких саме трудових ресурсів (власних, залучених за цивільно-правовими договорами чи неоформленими працівниками) TOB «ТВК «СПЕКТР» виконували свої зобов`язання перед АТ «ОГХК» не може впливати на можливість врахування АТ «ОГХК» цих коштів у власному податковому кредиті.
Отже, зважаючи на те, що під час проведення перевірки АТ «ОГХК» були надані перевіряючим всі первинні документи, які чітко містять посилання на «поставку товару» - ТОВ «ТВК «СПЕКТР», АТ «ОГХК» більш, ніж підтвердив, факт наявності реальних взаємовідносин між АТ «ОГХК» та саме з ТОВ «ТВК «СПЕКТР», а не з будь-ким іншим, а тому твердження контролюючого органу, щодо відсутності реально здійсненої господарської операції є безпідставним та таким, що ґрунтується на припущеннях, суб`єктивних розрахунках та не відповідає дійсності.
ТОВ «ЗАВОД ПРЕЦИЗІЙНИХ СПЛАВІВ «УСС» (код ЕДРПОУ 36627159) за березень 2022 року на суму ПДВ 10 650 грн. (стор. 8-11 додатку 3.2 до акту перевірки).
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «ЗАВОД ПРЕЦИЗІЙНИХ СПЛАВІВ «УСС» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі Договору поставки від 01.02.2022 року №076-2, предметом якого було поставка ТОВ «ЗАВОД ПРЕЦИЗІЙНИХ СПЛАВІВ «УСС» дроту ніхромового (код 14720000-4 відповідно до ДК 021:2015).
Під час проведення перевірки для підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даним договором в перевіряємий період, відповідачу були надані усі документи по договору, а саме: договір поставки від 01.02.2022 року №076-2 зі специфікацією, акт придбання товарів без номера від 15.02.2022 року (внутрішній первинний документ), прибутковий ордер від 31.01.2022 року №001-0002, банківська виписка, товарно-транспортна накладна від 15.02.2022 року №РН19, видаткова накладна від 15.02.2022 року №19, інформацію щодо відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку (оборотно-сальдову відомість з кореспонденцією рахунків);
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «БАГАТОПРОФІЛЬНЕ ПДПРИЄМСТВО «МІРА» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі Договору поставки від 19.01.2022 року №034-2, предметом якого було поставка ТОВ «БАГАТОПРОФІЛЬНЕ ПДПРИЄМСТВО «МІРА» радіодеталей (код 31710000-6 відповідно до ДК 021:2015).
Згідно п. 1.2 договору 034-2 від 19.01.2022 номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях. У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Відповідно до п. 8.1 договору від 19.01.2022 року №034-2 оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, що зазначений в цьому договорі, тому рахунок-фактура не передбачений.
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ПП «Є - ФОРУМ» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі договору поставки від 19.12.2021 №1332-2, предметом якого було поставка ПП «Є-ФОРУМ» електрощітка (код ЗІ 160000-5 відповідно до ДК 021:2015).
Згідно п. 1.2 договору 1332-2 від 09.12.2021 року номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях. У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Рахунка фактури не виписувалися контрагентом. Оплата проводилась на підставі умов Договору та реквізитів.
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «СВ-ПРОГРЕС» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі договору поставки від 23.12.2021 року №1393-2, предметом якого було поставка ТОВ «СВ-ПРОГРЕС» пускачів (код 31670000-3 відповідно до ДК 021:2015).
Згідно п. 1.2 договору 1393-2 від 23.12.2021 року номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях.
У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «СТІМУЛ-ТРЕЙД» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі договорів поставки від 04.10.2021 року №1106-02 та від 13.1.2021 року №1339-2, предметом якого було поставка ТОВ «СТІМУЛ-ТРЕЙД» інструментів (код 42650000-7 відповідно до ДК 021:2015) та автошин та дисків коліс (код 16530000-9 відповідно до ДК 021:2015).
Під час проведення перевірки для підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даним договором в перевіряємий період, відповідачу були надані усі документи по договору, а саме: договір від 13.12.2021 року №1393-2 із специфікацією, прибутковий ордер №005-0003, прибутковий ордер №016-0005, видаткова накладна від 06.01.2022 року №СТ-0000001, товарно-транспортна накладна від 06.01.2022 №СТ-0000004, договір №1106-2 від 04.10.2021 року із специфікацією, прибутковий ордер №004-0607, видаткова накладна від 31.12.2021 року №СТ- 0000129, товарно-транспортна накладна від 31.12.2021 року №129, банківська виписка, платіжне доручення №211397 від 14.01.2022 року, інформацію щодо відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку (оборотно-сальдову відомість з кореспонденцією рахунків).
Згідно п. 1.2 договору №1106-2 від 04.10.2021 року номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях. У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Рахунок-фактури не виписувався, оплата проводилась згідно умов договору та реквізитів, що були зазначені в договорі.
Оприбуткування проведено на підставі видаткової накладної, тому акт-приймання товару не передбачений.
Згідно п. 1.2 договору №1339-2 від 13.12.2021 року номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях. У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРЕЛЕКТРО Україна» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі договорів поставки від 16.12.2021 року №1358-2 предметом якого було поставка ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРЕЛЕКТРО Україна» кабельно-провідникової продукції (код 443200009 відповідно до ДК 021:2015).
Під час проведення перевірки для підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даним договором в перевіряємий період, відповідачу були надані усі документи по Договору, а саме: договір від 16.12.2021 року №1358-2 з специфікацією, прибутковий ордер №013-0225, видаткова накладна від 23.12.2021 року №ТІНУк034173, видаткова накладна від 23.12.2021 року №ТІНУк034223, рахунок-фактура від 17.12.2021 року №ТІНУк052716, прибутковий ордер №014-0076, прибутковий ордер №013-0226, платіжне доручення від 21.12.2021 року №209950, платіжне доручення від 19.01.2022 року №211539, акт отримання вантажу вантажоодержувачем від 04.01.2022, Банківська виписка, інформацію щодо відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку (оборотно-сальдову відомість з кореспонденцією рахунків).
Згідно п. 1.2 договору 1358-2 від 16.12.2021 року номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях. У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Взаємовідносини між АТ «ОГХК» та ТОВ «ФІРМА «УКРМАШХІМКОМПЛЕКТ» в перевіряємому періоді декларувалися на підставі договорів поставки від 29.03.2022 року №246-2 предметом якого було поставка ТОВ «ФІРМА «УКРМАШХІМКОМПЛЕКТ» частин до генераторів (код 31160000-5 відповідно до ДК 021:2015).
Згідно п. 1.2 договору 246-2 від 28.03.2022 номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях.
У відповідності до специфікації товар не підлягає сертифікації.
Отже у даному випадку суд вважає, що усі надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Договори (угоди), укладені між АТ «ОГХК» та контрагентами щодо придбання товарів/послуг (робіт) спрямовані винятково на зменшення бази оподаткування з ПДВ, та не мають під собою розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети у зв`язку з обізнаністю підприємства з усіма ключовими моментами на кожному етапі постачання/продажу товарів/послуг (робіт), з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, податковий орган дійшов вказаного висновку на підставі наданих до перевірки первинних документів, які в свою чергу підтверджують фактичне реальне здійснення господарських операцій, на підставі яких АТ «ОГХК» було включено до податкового кредиту відповідного періоду суму ПДВ та задекларовано у складі податкової декларації за березень 2022 року, квітень 2022 року та травень 2022 року.
Усі вищезазначені контрагенти станом на перевіряємий період були зареєстрованими в якості платника податку на додану вартість, мали індивідуальний податковий номер, а всі виписані ними податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Тобто, усі вище перелічені контрагенти мали необхідний обсяг цивільної та податкової правоздатності, оскільки перебували на обліку у органах податкової служби та були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
Слід зазначити, що в ході проведення перевірки посадовими особами АТ «ОГХК» перевіряючим були надані всі первинні документи, що підтверджують факт реальності господарських операцій, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які є підставою для формування податкового обліку по взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами, що пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів.
Оскільки ні акт перевірки, ні додаток 3.2 до акту не містять посилань на конкретні докази, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії АТ «ОГХК» та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, висновки акту перевірки є необґрунтованим та безпідставними.
Щодо начебто відсутності перелічених документів в акті перевірки необхідно зазначити:
Вказані документи не є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність», а тому відсутність вказаних документів не свідчить про нереальність операції по якій наявні всі передбачені законодавством первинні документи і не може ставити під сумнів факт виникнення податкового кредиту по вказаній операції.
Чинним законодавством України не передбачено обов`язку складання даних документів, їх складання є правом, а не обов`язком контрагентів.
Товарно-транспортна накладна (ТТН) не є первинним документом і правилами податкового обліку не передбачена обов`язковість ТТН для підтвердження здійснення господарської операції, згідно умов договорів контрагенти не зобов`язані надавати відповідні документи АТ «ОГХК».
Більш того, якщо умовами договору передбачено, що перевезення обладнання здійснюється силами підрядника, то наявність у замовника ТТН не є обов`язковим.
Тобто, ТТН не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки, законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару, обладнання) або їх недоліки з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Окрім того, ТТН оформляються лише у тих випадках, коли для перевезення товару залучається перевізник, який надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом. Якщо ж товар перевозиться власним автомобільним транспортом продавця (вантажовідправника) чи власним транспортом покупця (вантажоодержувача), ТТН не оформляються.
Такий висновок дозволяє зробити аналіз змісту затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні. Даний перелік передбачає, що у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, повинна бути ТТН (п.1), але не передбачає подібної вимоги для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб (п.2).
Крім цього, правильність висновку про те, що ТТН не повинна оформлюватися у випадках, коли перевезення товару, тим паче обладнання здійснюється власним транспортом підрядника (вантажовідправника) чи власним транспортом замовника (вантажоодержувача), підтверджується змістом Правил №363. Визначений розділом 11 цих правил порядок оформлення ТТН передбачає участь у її оформленні трьох суб`єктів, а саме вантажовідправника, вантажоодержувача і перевізника. Отже, якщо перевезення здійснюється без залучення перевізника (відсутність третього суб`єкта), ТТН не може бути оформлена.
Також, ПК України не містить норм, відповідно до яких випливало б, що відсутність у платника податку документів, що підтверджують транспортування обладнання для виконання договору, або приймання на склад (ТТН, подорожних листів, актів приймання на склад, тощо), або наявність таких документів, але складених з порушенням, позбавляє права на нарахування податкового кредиту у складі вартості такого товару.
Відсутність ТТН, як підстава для виключення сум ПДВ зі складу податкового кредиту може бути обґрунтованим у випадку, коли йдеться про податковий кредит від послуг з транспортування.
Тобто, висновки акту перевірки про підтвердження/не підтвердження податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування з операцій виконання підрядних робіт в залежності від наявності, або відсутності ТТН не відповідають нормам ПК України.
Сертифікати якості на товари не є первинними документами і правилами податкового обліку не передбачена обов`язковість наявність сертифікатів якості для підтвердження здійснення господарської операції.
Насамперед вище зазначено, що по деяким договорам доставка товарів здійснювалась за допомогою ТОВ «Нова Пошта» та ТОВ «Делівері» про що свідчать експрес-накладні.
При цьому, аналізуючи посилання відповідача на відсутність сертифікатів та паспортів якості від виробника, суд зазначає, що відсутність вказаних документів не є беззаперечними свідченнями фіктивного характеру діяльності господарюючого суб`єкта та не визнали цю обставину достатньою підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, оскільки, вони не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей та послуг.
Суд вважає також необґрунтованим посилання контролюючого органу на наявну в нього податкову інформацію (Системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту ДПС, Єдиного реєстру податкових накладних) як на підставу до відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №802/1428/17-а.
Посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу баз даних АІС "Податковий блок" та податкової інформації щодо контрагентів позивача є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного суду від 15.03.2023 року у справі №200/4942/20-а.
Аналізуючи доводи податкового органу щодо відсутності у контрагента позивача, на думку податкового органу, необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого роду поставок та робіт, суд враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).
Так у постанові від 03.09.2019 року у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.
Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Тобто, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.
Однак у справі, що розглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.
Стосовно доводів акту, щодо того, що ТОВ «ТВК «СПЕКТР», ТОВ «ЗПС «УСС», ТОВ «БП «МІРА», ПП «С-Форум», ТОВ «СВ-ПРОГРЕС», ТОВ «СТІМУЛ-ТРЕЙД», ТОВ ТД «ІНТЕРЕЛЕКТРО УКРАЇНА», ТОВ «УКРМАШХІМКОМПЛЕКТ ЛТД» не є виробником товарів (відсутні основні засоби, відсутні відповідні фахівці за відсутності штатної чисельності, відсутнє придбання відповідної сировини для виробництва, відсутні технічні та матеріальні можливості тощо) на адресу АТ «ОГХК», а тому формування податкового кредиту здійснено за рахунок придбання товарів від контрагентів-постачальників, однак зважаючи на їх «ризиковість» та відсутність необхідних умов для виробництва ТМЦ встановити джерело походження та виробника ТМЦ неможливо.
Так, в основі висновків, щодо недостатньої чисельності працюючих у контрагентів АТ «ОГХК» для виконання задекларованого обсягу робіт покладено порівняльний аналіз кількості працюючих, відображених у звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідні звітні періоди та показників трудових ресурсів.
Податкове законодавство не ставить право платника податку на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) постачальник здійснює поставки.
Тож, даний факт не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Податковим органом при проведенні перевірки не враховано, що оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками відповідної операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Відтак, ті обставини, що у ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які містять ознаки «ризикових», є лише приводом для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності.
При цьому, відносини між учасниками наступних ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між АТ «ОГХК» та його безпосередніми контрагентами.
В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.
Відповідно до п. 36.5 ст.36 ПК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Законодавство України зобов`язує платників податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи.
Так, згідно п. п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 статті 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та Збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку.
Отже, платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим. Відтак, відповідальність є персональною, а обов`язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Також необхідно зазначити, що чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.
Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Зважаючи на те, що акт перевірки стосовно АТ «ОГХК» носить індивідуальний характер, покладання на АТ «ОГХК» відповідальності за можливі порушення законодавства іншими суб`єктами господарювання є безпідставним.
Посилання податкового органу на припущення, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагентів, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції. Будь-які припущення, аналітичні викладки, узагальнюючі висновки можуть мати місце виключно на підставі встановлення, дослідження та підтвердження обставин здійснення господарської операції.
Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку відповідальних службових осіб покупців бути обізнаними про те, де саме, коли і ким вироблений товар, а також бути обізнаним з усім ланцюгом постачання товару, тому, у випадку наявності сумнівів щодо походження товару, саме податковий орган повинен обґрунтовано довести свою позицію та з`ясувати можливу наявність недобросовісних постачальників-платників податків, оскільки саме податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Як вказується у п. 15 постанови Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №817/992/15, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено Фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Такий самий висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 19.03.2021року у справі № 808/3631/17, від 17.11.2020 року у справі №816/5040/14, від 19.03.2021 року у справі №826/9523/16.
Зазначена правова позиція підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі Інтерсплав проти України; рішення від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) Справа БУЛВЕС проти Болгарії; рішення від 18 березня 2010 року (заява № 6689/03) у справі Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (п. 72) - Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.
Отже, з урахуванням вищенаведених норм ПК України та правових позицій Верховного Суду та ЄСПЛ, виключенням з правила щодо індивідуальної відповідальності платника податків можуть бути випадки: не виконання встановленого ПК України обов`язку постачальника товарів (робіт, послуг) реєструвати у ЄРПН складені ним податкові накладні та позбавлення права покупця таких товарів (робіт, послуг) на включення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту (що прямо передбачено ПК України), а також у разі доведення контролюючим органом факту сумісних дій платника податку та його контрагента щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань (про що вказано також у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 822/1866/15).
Тому, посилання на зазначені факти та докази таких дій між АТ «ОГХК» та його контрагентами у акті перевірки відсутні.
Будь-які дефекти у правовому статусі контрагентів, які б виключали можливість відображати в податковому обліку АТ «ОГХК» складені вказаними підприємствами первинні бухгалтерські та податкові документи, також були відсутні.
Посилання податкового органу на припущення, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагентів, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції. Будь-які припущення, аналітичні викладки, узагальнюючі висновки можуть мати місце виключно на підставі встановлення, дослідження та підтвердження обставин здійснення господарської операції.
Отже, висновок Східного МУ ДПС по роботі з ВПП про порушення нібито АТ «ОГХК» вимог податкового законодавства, а саме: п. 44.1 ст. 44, абз. а) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 абз. б) п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі: 16 742,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування; 8371,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штраф); п. 44.1 ст. 44, абз. а) п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, абз. в) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість є безпідставним та необґрунтованим.
При цьому на думку суду, висновок зроблений без надання належних доказів, є лише припущенням податкового органу, в той час, як в акті перевірки та додатках до нього повинні відображатися факти порушень, а не припущення щодо їх наявності.
АТ «ОГХК» не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
В свою чергу, слід зазначити, що п.86.1 ст.6 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних), оформлюються у формі акту, якщо під час перевірки встановлені порушення, або довідки, якщо такі порушення відсутні
Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, (далі по тексту - Порядок), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 3 розділу II Порядку, Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Більш того, нормами п.4 розділу II Порядку встановлено, що в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Крім того, також слід зазначити, що відповідно п.5 розділу II Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Підпунктом 2 п. 4 розділу III Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
В контексті зазначеного, слід наголосити, що податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов`язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), наголошуємо, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.
Водночас, аналіз акту перевірки та додатків до нього свідчить про невідповідність його загальної та описової частин вимогам, встановленим у Порядку №727, адже вони не відображають фактичних обставин справи та не містять чіткого обґрунтування і доказів порушення АТ «ОГХК» податкового законодавства, оскільки даний акт не містить доказів: неможливості реального здійснення AT «ОГХК» господарських операцій з підрядником з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання умов укладених договорів; фактичного нездійснення підрядником підприємницької діяльності саме в період поставок товарів, відсутності у нього саме в цей період фізичних, технічних та технологічних можливостей для їх поставок; відсутності у AT «ОГХК» взаємозв`язку між укладеними з підрядником договорами на поставку товарів та використанням їх у господарській діяльності платника податків, суттєвих недоліків та/або недійсності первинних документів, наданих AT «ОГХК» до перевірки, не підтвердження фактичного руху активів скаржника внаслідок здійснення господарських операцій з підрядником; здійснення спірних господарських операцій AT «ОГХК» без належної обачливості або за наявності узгоджених дій з підрядником з метою отримання податкової вигоди.
Більш того, згідно пп.4.1.2 - 4.1.4 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь- яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відповідно до статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до абзацу 2 пункту 111.3 ст. 111 ПК України притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.
Під час перевірки контролюючий орган не встановив обставини, які б свідчили про умисел AT «ОГХК» на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договорами.
Відповідно до п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом (пп. 83.1.1); податкова інформація (пп. 83.1.2); судові рішення (пп.83.1.4); податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (пп. 83.1.6).
Зазначений акт перевірки та додатки до нього не містять систематичного викладу виявлених під час перевірки фактів порушень з боку AT «ОГХК» норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, висновки в Акті перевірки та додатках до нього викладено не чітко, не об`єктивно та в не повній мірі, зроблені без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Тому, суд вважає, АТ «ОГХК» не здійснено порушень норм законодавства, викладених у акті перевірки та додатку до нього.
Крім того, відповідно до п.200.2. ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
Згідно з п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, відповідно до п.200.7 ст.200 ПК України подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Пунктом 200.10 ст.200 ПК України визначено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.200.11 ст.200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу. Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
На підставі п.200.12 ст.200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат:
а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки;
б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);
в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки;
г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення;
ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.
У випадках, передбачених підпунктами "б" і "в" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України".
У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.
У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої заяви зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Отже, підставою для виникнення права на податковий кредит є податкова накладна, а для включення сплачених сум коштів у витрати підприємства - первинний бухгалтерський документ.
Для вирішення спору суд врахував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №816/1422/17, що обов`язкова для врахування судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Верховний Суд у вказаному рішенні наголосив, що податкові накладні надають відповідні права платнику податків виключно за умови реального вчинення засвідченного ними правочину. Такий факт підверджується додатковими документами, як-то докази переміщення товару, його якості (відповідності або походження), зберігання, використання в господарській діяльності платника, реалізації тощо.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що правовідносини між позивачем та вказаними контрагентами оформлені належним чином, тобто їх реальність підтверджується належно складеними первинними бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 08.12.2022 року №368/32-00-07-06 на суму 8 371,00 грн. та від 08.12.2022 року №370/32-00-07-06 на суму 54 680,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.12.2022 року №368/32-00-07-06.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.12.2022 №370/32-00-07-06.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2023 року.

Суддя О.М. Неклеса