Справа № 640/31309/21
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 640/31309/21

адміністративне провадження № К/990/9753/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Міністерства інфраструктури України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у справі №640/31309/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України №648-к від 04 жовтня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту з 05 жовтня 2021 року;

- стягнути з Міністерства інфраструктури України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 жовтня 2021 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України №648-к від 04 жовтня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаді з 05 жовтня 2021 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1451915 грн 64 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року допущено до негайного виконання рішення суду від 28 вересня 2022 року в частині стягнення з Міністерства інфраструктури України заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 103708,23 грн (сто три тисячі сімсот вісім) гривень 23 копійки. Допущено до негайного виконання рішення суду від 28 вересня 2022 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаді з 05 жовтня 2021 року. Стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_1 у розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року замінено відповідача у справі - Міністерство інфраструктури України на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України. Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України №48-к від 04 жовтня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту з 05 жовтня 2021 року. Стягнуто з Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 жовтня 2021 року по 09 лютого 2023 року у розмірі 1999264 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті шістдесят чотири) грн 79 коп. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 103708 (сто три тисячі сімсот вісім) грн 23 коп., допущено до негайного виконання. Стягнуто з Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку, у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України задоволено частково. Додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року в частині допущення до негайного виконання рішення суду від 28 вересня 2022 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаду та щодо стягнення з Міністерства інфраструктури України заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, скасовано. В іншій частині додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 17 березня 2023 року засобами поштового зв`язку.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на те, що судом апеляційної інстанції не були враховані висновки щодо: частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), викладені у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі №525/983/21; відшкодування витрат на правничу допомогу у постанові Верховного Суду від 01 січня 2018 року у справі №569/17904/17, від 20 липня 2021 року у справі №992/2604/20.

Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас у скарзі лише викладено обставини справи, зроблено вказівку на постанови Верховного Суду без обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Також скаржник посилається на пункт 3 та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статтей 25 та 41 Закону у поєднанні з частиною третьою статті 87 Закону у спірних правовідносинах, що стосуються законності звільнення з посади державної служби.

Пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення конкретної норми права щодо застосування якої відсутній такий висновок. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте в порушення зазначених вимог, скаржник належним чином не обґрунтував у чому саме полягала помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Вказані скаржником положення є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо необхідності висновку Верховного Суду щодо цих норм у цій справі.

Суд роз`яснює скаржнику, що посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає недоведеними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Решта доводів касаційної скарги стосовно наявності підстав касаційного оскарження, зокрема, щодо порушення норм процесуального права, наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Міністерства інфраструктури України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у справі №640/31309/21 повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.А. Губська