Справа № 240/8509/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
07 квітня 2023 року м. Житомир справа № 240/8509/22
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби із врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється така допомога, індексації та зобов`язання вчинити такі дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при звільненні протиправно не нарахував та не виплатив одноразову грошову допомогу, оскільки на момент звільнення з військової служби він мав 10 років вислуги. При розрахунку такої допомоги відповідач, на переконання позивача, має врахувати суму індексації грошового забезпечення.
Ухвалою суду від 13 травня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
25 липня 2022 року суд отримав клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі, за результатами розгляду якого 26 липня 2022 року суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі.
27 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання позивача про поновлення провадження у справі, яке мотивоване тим, що розгляд справи призначений у порядку спрощеного позовного провадження, а тому не передбачає проведення судових засідань. До того ж у штаті відповідача передбачені особи, які здійснюють представництво в судах та інших органах, що не позбавляє відповідача можливості приймати участь у розгляду справи навіть під час військового стану.
За результатами вивчення зазначеного клопотання, 27 лютого 2023 року суд постановив ухвалу про поновлення провадження у справі.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія зазначеної ухвали суду отримана відповідачем 08 березня 2023 року, а згідно розписки, яка міститься у матеріалах справи, представник відповідача ознайомився зі справою 07 березня 2023 року.
Однак, станом на дату розгляду справи відповідач своїм правом на подання заперечень щодо заявлених позовних вимог не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надав.
Згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді командира бойової машини зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.
Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 30 вересня 2020 року позивача, звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) від 28 вересня 2020 року №111-РС з військової служби у запас відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «й» пункту 2 (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду), визнано таким, що справи та посаду здав, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Також у наказі зазначено, що станом на 30 вересня 2020 року вислуга років ОСОБА_1 становить: календарна 06 років 11 місяців 23 днів, пільгова 03 роки 08 місяців 28 днів, загальна 10 років 08 місяців 21 день.
На момент звільнення нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідач не провів.
З метою отримання такої допомоги, позивач звернувся до відповідача.
Листом від 19 лютого 2022 року В/ч НОМЕР_1 повідомила, що станом на день звільнення зі служби календарна вислуга років ОСОБА_1 становила 06 років 11 місяців 23 днів, а тому він не має право на виплату такої допомоги.
Уважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Основним нормативно-правовим актом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ).
Відповідно до пункту 2 статті 15 цього Закону у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Суд звертає увагу, що ця правова норма не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги.
Також суд наголошує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ є наявність «вислуги 10 років і більше».
Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі №822/3008/17 та від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20.
Суд встановив, що позивач звільнений з військової служби на підставі підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
На момент звільнення позивача його календарна вислуга становила 06 років 11 місяців 23 днів, пільгова 03 роки 08 місяців 28 днів, а загальна 10 років 08 місяців 21 день.
За таких обставин суд констатує, що відповідно до правил пункту 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ позивач як такий, що має вислугу більше 10 років, набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (6 років).
Як убачається зі змісту прохальної частини позову, ОСОБА_1 оскаржує саме дії відповідача щодо не проведення нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні. Проте, дії є активною формою поведінки. Натомість, відповідачем допущено саме бездіяльність по нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги.
Ураховуючи наведене суд уважає, що належним способом захисту прав позивача буде саме визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Водночас, у задоволенні частини позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням сум індексації, що були нараховані та виплачені під час проходження служби, слід відмовити, оскільки нарахування та виплати такої допомоги наразі не виконані. При цьому, суд виходить з того, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права, відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє.
А тому позовна вимога в цій частині заявлена позивачем передчасно, оскільки оцінка розміру одноразової грошової допомоги при звільненні нарахованої позивачу, може бути зроблена лише після проведення відповідачем нарахування та виплати такої допомоги.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не було доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірність відмови у проведенні нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням наведеного, виходячи із наданих частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена пунктом 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату такої допомоги.
За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис