Справа № 160/21176/22
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАЛЬСЕРВІС» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -
УСТАНОВИВ:
30.12.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАЛЬСЕРВІС» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару від 06.10.2022 № UA 110110/2022/300011/1;
- визнати протиправною та скасувати прийняту Дніпровською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.10.2022 №UA 110110/2022/000250.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки надані ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протирічь та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірному рішенні обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
02.02.2023 року відповідачем було надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих позивачем до митної декларації, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме: декларантом було надано платіжні доручення №№ 314, 319, 320, у яких зазначено номер рахунку ІВАN з якого здійснюється переказ іноземному контрагенту, який не співпадає з номером рахунку ІВАN який вказаний як банківський реквізит у зовнішньоекономічній угоді від 02.08.2022 № 7В7SХВ32; у вказаних платіжних дорученнях №№ 314, 319, 320 суми передплачених коштів не відповідають сумам оплати за оцінювану партію товару - сума оплати за платіжними дорученнями №№ 314, 319, 320 складає 244 485,28 євро, а вартість товару за заявленою до митного оформлення ЕМД - 52 777,64 євро; у платіжних дорученнях №№ 314, 319, 320 як підстава платежу вказано рахунок-проформу № 920855, який надано до митного оформлення, та рахунок-проформу № 920860, який до митного оформлення не надано. Відповідач вважає, що подані позивачем до митного оформлення платіжні доручення з виявленими митницею розбіжностями в процесі митного контролю митної вартості унеможливлюють встановити чи стосуються платіжні доручення №№ 314, 319, 320 оцінюваного товару. Отже, на думку відповідача, у документах, наданих декларантом до митного контролю та оформлення оцінюваної партії товару, наявні розбіжності та невідповідності, у розумінні ст. 53 МКУ, проте виявлені розбіжності та невідповідності заявленим відомостям, зазначеним у Повідомленні митниці, документально не підтверджені. Також відповідач зауважує, що контроль співставлення здійснено за митною декларацією, за якою було здійснено митне оформлення позивачем ідентичного товару, за тим самим зовнішньоекономічним контрактом. З ЕМД, яка була взята відповідачем для співставлення, встановлено, що митне оформлення 03.10.2022 - митна вартість позивачем визначена вище, а 06.10.2022 позивачем заявлено меншу вартість на такий самий товар, за тим самим контрактом. Однак декларантом не надано документального підтвердження зниження вартості товару, що викликало обґрунтовані сумніви у посадової особи митниці в достовірності заявленої декларантом митної вартості товарів. Під час дії гарантійних зобов`язань позивачем додаткових документів, які б підтвердили заявлений ним рівень митної вартості, до митниці не надано.
Отже, відповідач вважає, що посадова особа митниці при прийнятті спірного Рішення про коригування митної вартості, заявленого позивачем товару, діяла в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а Картка відмови прийнята митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Також у відзиві відповідач щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., зауважує, що дана справа не має резонансного характеру, не є складною, не потребує пошуку додаткової інформації для підготовки позовної заяви, клопотання тощо. На думку відповідача, розмір витрат на оплату послуг адвоката є непідтвердженим та не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих робіт.
08.03.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» здійснює такі види діяльності, а саме: код КВЕД - 24.33 Холодне штампування та гнуття (Основний); код КВЕД - 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; код КВЕД - 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.; код КВЕД - 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; код КВЕД - 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; код КВЕД - 52.10 Складське господарство; код КВЕД - 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; код КВЕД - 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; код КВЕД - 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
02 серпня 2022 року між ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» та Компанією У.С. Стеел Кошице, с.р.о. було укладено зовнішньоекономічний контракт №7В7SХВ32 від 02.08.2022 року (далі Контракт № 7В7SХВ32 від 02.08.2022 року, зовнішньоекономічний контракт) на поставку в Україну металопрокату і матеріалів з вуглецевої сталі, розмір, кількість, вагою, за ціною та характеристикою, визначеною в п. І цього Контракту.
Умови поставки партії товару, реквізити вантажоодержувача, транспорт, оформлення документів, які будуть направлені Покупцю Продавцем, а також строки і місце доставки, визначені в розділі ІІ Контракту № 7В7SХВ32 від 02.08.2022 року, які мають обов`язковий характер для Сторін у рамках цього контракту, зокрема:
Поз. 01-03: СРТ DNEPR-GRUZOVOJ згідно правил Інкотермс в редакції 2020 року;
Поз. 04-13: СРТ IGREN згідно правил Інкотермс в редакції 2010 року.
У розділі ІІІ згаданого вище контракту визначено умови оплати авансовий платіж. Платежі за товар повинні відповідати узгодженим умовам виставлених рахунків та оплати. Покупець сплачує Продавцю ціну товару у формі авансового платежу на підставі рахунку проформи, виставленого Продавцем до відправки товару. Сума авансового платежу буде врахована в остаточному рахунку-фактурі, виставленому Продавцем. Валютою цього договору є ЄВРО.
На виконання умов зовнішньоекономічного контракту та досягнутих сторонами домовленостей, компанією У.С. Стеел Кошице, с.р.о. були виставлені:
- рахунок-фактуру №122/Х1437601 від 27.09.2022 року;
- рахунок-фактуру №122/Х1437602 від 27.09.2022 року;
- рахунок-проформу № 920855 від 04.08.2022 року;
- рахунок-проформу № 920855 від 28.09.2022 року, які були оплачені ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» сумарно за всі поставки товару, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 314 від 14.09.2022 року; № 319 від 22.09.2022 року і № 320 від 28.09.2022 року.
З метою здійснення митного оформлення ввезеної в режимі імпорту вищевказаної партії товару було задекларовано ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» до Дніпровської за митною декларацією UA110110/2022/005985 від 06.10.2022 року.
Митна вартість товару заявлена за основним методом - за ціною Контракту.
Для підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем було надано Митному органу документи, передбачені ч. 2 і ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, перелік яких зазначений в графі 44 МД, а саме:
- сертифікат якості Х1437601/003 від 28.09.2022;
- сертифікат якості Х1437602/001 від 28.09.2022;
- рахунок-проформа № 920855 від 04.08.2022;
- рахунок-проформа № 920855 від 28.09.2022;
- рахунок-фактура № 122/Х1437601 від 27.09.2022,
- рахунок-фактура № 122/Х1437602 від 27.09.2022;
- сертифікат про походження товару № 04221487 від 04.10.2022;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 314 від 14.09.2022;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 319 від 22.09.2022;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 320 від 28.09.2022;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 02.08.2022;
- інформацію лондонської біржі металу № б/н від 26.09.2022;
- зовнішньоекономічний контракт № 7В7SХВ32 від 02.08.2022;
- копія митної декларації країни виробника 22SK5653EX21935905 від 28.09.2022.
Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості імпортованого товару, відповідачем було направлено позивачу електронне повідомлення № 1 від 06.10.2022 року, відповідно до якого у документах, наданих декларантом до митного оформлення оцінюваної партії товару відповідачем були виявлені розбіжності та невідповідності заявленим відомостям, у розумінні ст. 53 Митного кодексу України, а також, те, що ці документи не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, внаслідок чого митним органом буде скоригована заявлена декларантом митна вартість оцінюваних товарів.
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, митницею було додатково витребувано від декларанта додаткові документи, якщо такі документи не було подано раніше, або в них не виявлені розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, без зазначення назви, форми та реквізитів запитуваних документів.
У свою чергу, ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» листом від 06.10.2022 року № 1/2 повідомило відповідача про відсутність можливості подання протягом 10 календарних днів інших додаткових документів, зазначених у повідомленні митниці, оскільки всі документи було надано Митному органу для оформлення імпортованого товару.
Вищевказані оспорювані рішення обґрунтовані нуступним: у відповідності до ст. 337 Митного кодексу України, при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено, що декларантом надано платіжні доручення за номерами 314, 319, 320 у яких зазначено номер рахунку IBAN з якого здійснюється переказ іноземному контрагенту, який не співпадає з номером рахунку IBAN, який вказаний як банківський реквізит у зовнішньоекономічній угоді від 02.08.2022 № 7В7SХВ32. Також, у вищевказаних платіжних дорученнях за номерами 314, 319, 320 суми передплачених коштів не відповідають сумам оплати за оцінювану партію товару. У платіжних дорученнях за номерами 314, 319, 320 як підстава платежу вказано проформу 920855 яку надано до митного оформлення та проформу 920860, яку до митного оформлення не надано. ...
Враховуючи зазначене у документах, наданих декларантом до митного контролю та оформлення оцінюваної партії товару, наявні розбіжності та невідповідності у розумінні, у статті 53 Митного кодексу України. Виявлені розбіжності та невідповідності заявленим відомостям, зазначеним у повідомленні митниці документально не підтверджені та не спростовані. У зв`язку з відмовою декларанта від подання додаткових документів згідно листа від 06.10.2022 № 1/2 документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митним органом буде скоригована заявлена декларантом митна вартість оцінюваних товарів. Згідно з п. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у разі, в т.ч. невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості (не включення до митної вартості транспортно-експедиційних витрат) та у разі неподання декларантом або уповноваженою особою документів згідно з переліком, зазначеним у частині 2-4 ст. 53 Митного кодексу України. Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, невідповідність заявленого рівня митної вартості поняттю «дійсної вартості» згідно Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Згідно з п. 3 ст. 337 Митного кодексу України проведено контроль співставлення автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданих для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях баз даних ЄАІС ДМСУ. Відповідно до ст. 33 Митного кодексу України митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документах. Митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з ст. 58 Митного кодексу України за ціною договору (контракту) у разі якщо, в т.ч., якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не достовірні.
Відповідно до ст. 59 Митного кодексу України, у разі, якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 Митного кодексу України, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігаються з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Відсутність інформації про продаж ідентичних товарів прийнято органом доходів та зборів вартість операцій з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у ст. 59 Митного кодексу України, унеможливила застосування цього методу для визначення митної вартості товару.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 Митного кодексу України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законом України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена митницею, згідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України, ґрунтується на ціновій інформації відповідно до наявної у митного органу інформації щодо вартості оцінюваних товарів: Товар № 1 заявлено декларантом за рівнем митної вартості 0,8685 $/кг, товар «прокат у рулонах … марка сталі S235JR …» заявлено самостійно декларантом за МД UA110110/2022/5921 від 03.10.2022 за рівнем митної вартості та 6м резервним методом 1,75 $/кг. У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного і прийнято Рішення про коригування митної вартості від 06.10.2022 UA110110/2022/300011/1.
Таким чином, загальна сума митної вартості, визначена декларантом для ввезеної партії Товару в указаному вище Рішенні № UA 110110/2022/300011/1 збільшена митницею з 53 777,64 ЄВРО до 61 320,00 ЄВРО.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України.
Скориставшись цим правом, ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» задекларувало зазначену партію товару, а Дніпровська митниця випустила цей товар у вільний обіг за ЕМД №UA110110/2022/006011 від 06.10.2022 року.
Загальна різниця митних платежів (ввізне мито та ПДВ) від митної вартості, визначеної Товариством та скоригованої митницею склала 395 337 гривень 33 копійки. Розрахунок різниці в митних платежах зазначено у графі 47 «Нарахування платежів» і графі 48 «В» «Подробиці розрахунків» вказаної вище ЕМД.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 06.10.2022 № UA 110110/2022/300011/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.10.2022 №UA 110110/2022/000250.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Стосовно доводів відповідача про невідповідність реквізитів рахунку IBAN, вказаних декларантом у платіжних дорученнях та у Контракті від 02.08.2022 №7В7SХВ32, суд зазначає наступне.
Як було зазначено вище, Дніпровська митниц, мотивуючи оскаржувані рішення, з-поміж іншого, вказала те, що декларантом надано платіжні доручення за номерами 314, 319, 320, у яких зазначено номер рахунку IBAN, з якого здійснюється переказ іноземному контрагенту, який не співпадає з номером рахунку IBAN, який вказаний як банківський реквізит у зовнішньоекономічній угоді від 02.08.2022 № 7В7SХВ32.
З матеріалів справи, а саме, зі змісту платіжних доручень вбачається, що ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» було перерахувало Компанції U.S.Steel Kosice, s.r.o. на її банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий у банку CITIBANK EUROPE PLC кошти, як передплату (авансовий платіж) за платіжними дорученнями:
- № 314 від 14.09.2022 в сумі 60 000,00 ЄВРО - по Контракту №7В7SХВ32 від 02.08.2022 та рахунку (інвойсу) 920855 від 04.08.2022;
- № 319 від 22.09.2022 в сумі 120 000,00 ЄВРО - по Контракту №7В7SХВ32 від 02.08.2022 та рахунку (інвойсу) 920855 від 04.08.2022 і 920860 від 04.08.2022;
- № 320 від 28.09.2022 в сумі 64 485,28 ЄВРО - по Контракту №7В7SХВ32 від 02.08.2022 та рахунку (інвойсу) 920855 від 04.08.2022 і 920860 від 04.08.2022.
Суд зазначає, що наведені вище банківські реквізити, зазначені у платіжних дорученнях в графі 32, 59, 57, 56 і 70, повністю співпадають з банківськими реквізитами, зазначеним в зовншньоекономічному договорі від 02.08.2022 № 7В7SХВ32 та рахунках-проформах № 920855 від 04.08.2022 і № 920855 від 28.09.2022 року, що вказує на помилку в частині номера рахунку НОМЕР_2 замість вірного № НОМЕР_3 , допущену при заповненні платіжних доручень. Відтак, твердження відповідача в частині невідповідності в платіжних дорученнях за номерами 314, 319, 320 номеру рахунку IBAN, з якого здійснювався переказ іноземному контрагенту, не співпадає з номером рахунку IBAN, який вказаний як банківський реквізит у зовнішньоекономічній угоді від 02.08.2022 № 7В7SХВ32, є безпідставними та спростовуються відомостями, що зазначені у вищеперерахованих документах, які є належними, допустимими та достовірними доказами.
Щодо висновку митниці про те, що в дорученнях за номерми 314, 319, 320 суми передплачених коштів не відповідають сумам оплати за оцінювану партію товару та на підтвердження не надано всіх документів, суд зазначає, що, обгрунтовуючи оспорюване рішення, відповідач послався, зокрема, на те, що у вищевказаних платіжних дорученнях за номерами 314, 319, 320 суми передплачених коштів не відповідають сумам оплати за оцінювану партію товару та в них як підстава платежу вказано проформи 920855, яку надано до митного оформлення та 920860, яку до митного оформлення не надано.
Проте, це твердження, на переконання суду, є необґрунтованим, безпідставним та спростовується документами, які були надані позивачем Митниці під час митного оформлення ввезеного на територію України товару в режимі імпорту.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданих платіжних доручень № 314 від 14.09.2022; № 319 від 22.09.2022 та № 320 від 28.09.2022, позивачем були здійсненні авансові платежі по мірі оформлення замовлення на товар металопрокат, маркування, кількість, якість, вид, вага та умови доставки якого визначено в розділі ІІ Контракту № 7В7SХВ32 від 02.08.2022 року. Вказані поставки товару та їх митне оформлення здійснено позивачем різними Митними деклараціями, які були подані відповідачу під час ввезення кожної партії товару, що ним не оспорюється.
З приводу виявлених відповідачем розбіжностей та не відповідностей числових значень у документах, наданих позивачем для митного оформлення ввезеного товару і визначення їх митної вартості із застосуванням 6 резервного методу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).
Відповідно ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами ст.337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 статті VІІ Оцінка товару для митних цілей ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що дійсна вартість може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими дійсної вартості, а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України, контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України, визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Відповідно до ч.ч.2-8 ст. 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Положеннями ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою ст. 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 в адміністративній справі № 803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
При цьому, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.
У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак, суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Крім того, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митних декларацій на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №804/4680/16.
З огляду на викладене, є необґрунтованим запит митниці стосовно невідповідності реквізитів банківських та/або платіжних документів, що підтверджують вартість товару. Оспорюване рішення та документи відповідача не містять обґрунтувань причин не врахування наданих під час митного контролю платіжних документів №314 від 14.09.2022 року; № 319 від 22.09.2022 року і № 320 від 28.09.2022 року на підтвердження попередньої оплати за товар по оцінюваній партії товару.
Натомість, цими документами підтверджується те, що на день декларування товару позивачем як Покупцем сплачено Постачальнику вартість поставленого товару в повному обсязі.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Крім того, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митних декларацій на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №804/4680/16.
За наведених вище обставин, суд вважає, що подані Товариством як декларантом до митного органу документи у своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Натомість, зазначені Дніпровською митницею у повідомленнях декларанту зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішень про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
По суті, вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
Крім того, суд зазначає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Обставина про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа № 815/3400/17.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що надані ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» до митного оформлення документи, підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протирічь та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірному рішенні обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.
З огляду на викладене, доводи та підстави, що зазначені відповідачем у Рішенні про коригування митної вартості товарів № UA 110110/2022/300011/1 від 06.10.2022 року, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки.
Під час судового розгляду Дніпровська митниця не надала жодних доказів того, що документи, які подані ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Натомість, надані декларантом до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що митним органом оспорюване рішення та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень, відтак позов підлягає задоволенню.
Вдповідно до частини першої ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 6578,27 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За езультатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що на момент вирішення питання про розподіл судових витрат представником позивача надано суду: додаткова угода №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №1526 від 01.11.2022 року, рахунок на оплату №1/1526 від 15.11.2022 року на загальну суму 20 000 грн.
Згідно з п. 2 Додаткової угоди, Сторони погодили, що вартість правової допомоги Адвоката у данному спорі становить фіксовану суму у розмірі 20 000 грн.
Договор про надання правової (правничої) допомоги №1526 від 01.11.2022 року до суду не надано.
Суд зазначає, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу мають бути надані, зокрема, докази, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку - квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача не надано доказів їх реальної сплати, зокрема, не надано банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи приходного касового ордера).
Дослідивши додані представником позивача до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу документи, суд дійшов висновку, про відсутність документально підтверджених витрат позивача на правничу допомогу, оскільки не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відтак, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАЛЬСЕРВІС» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару від 06.10.2022 № UA110110/2022/300011/1.
Визнати протиправною та скасувати прийняту Дніпровською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.10.2022 №UA 110110/2022/000250.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАЛЬСЕРВІС» за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6578,27 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник