Справа № 380/4555/22
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

04 квітня 2023 року

м. Київ

справа №380/4555/22

адміністративне провадження № К/990/10950/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Ходорівської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Ходорівської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправними і скасувати рішення Ходорівської міської ради "Про відмову у погодженні та затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 " від 24.12.2021 №2134, "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 " від 24.12.2021 №2136;

- зобов`язати Ходорівську міську раду у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили погодити/затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування об`єкту: АДРЕСА_1 , землекористувач: ОСОБА_1 , затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, місце розташування об`єкту: с. Сугрів, Жидачівський район, Львівська область, землекористувач: ОСОБА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.08.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023, позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Ходорівської міської ради від 24.12.2021 №2136 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 (за адресою: с. Сугрів, Жидачівського району, Львівської області)».

Зобов`язано Ходорівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2021 (вх. №3702 від 26.11.2021) про погодження/затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями в частині скасування рішення Ходорівської міської ради "Про відмову у погодженні та затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 " від 24.12.2021 №2134, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що дана справа має виняткове значення для подальшого правильного застосування законодавства про приватизацію земельних ділянок громадянами, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а суд першої інстанції відніс справу до категорії незначної складності помилково.

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 826/17201/17, від 13.04.2022 у справі № 738/46/20, від 20.06.2022 у справі № 127/16447/17.

Однак Суд не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду у справі № 826/17201/17 про те, що суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується з огляду на таке.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням VII сесії VIII скликання Ходорівської міської ради №2134 від 24.12.2021 відмовлено ОСОБА_1 у погодженні та затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2477 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю вимогам Закону України «Про землеустрій» - межі земельної ділянки яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , не відповідають затвердженому Генеральному плану с. Сугрів, Жидачівського району, Львівської області (частина земельної ділянки згідно технічної документації із землеустрою накладається на землі загального користування комунальної власності, а саме на АДРЕСА_1 ).

Відмовляючи в цій частині позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що при виготовленні технічної документації на присадибну ділянку в АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_4 не було взято до уваги Генеральний план с. Сугрів, Жидачівського району Львівської області, масштабом 1:2000, розробником якого є Львівський філіал Українського державного інституту проектування міст «Дніпромісто» та який затверджений у грудні 1974 року.

Отже, висновки Верховного Суду у справі № 826/17201/17 є нерелевантними до спірних правовідносин, а тому застосуванню не підлягають.

Також доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду в постановах від 13.04.2022 у справі № 738/46/20, від 20.06.2022 у справі № 127/16447/17 про те, що доказами накладки земельних ділянок зазвичай можуть бути висновки експерта чи спеціаліста, в т.ч. судової земельно-технічної експертизи, колегія суддів відхиляє, оскільки спірні правовідносини в цих справах є цивільними, а висновки сформовані за інших обставин у справі, тому правовідносини у справах № 738/46/20, № 127/16447/17 та справі, що розглядається, не є подібними.

Скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування Закону України «Про автомобільні дороги» в частині відсутності технічного паспорта вулиці.

Однак Суд критично оцінює вказану підставу для касаційного оскарження, оскільки норми Закону України «Про автомобільні дороги» не врегульовують спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування не ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. За відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України посилання скаржника на винятковість справи не може бути визнана Судом прийнятною.

Крім того, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково з огляду на таке.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Водночас в касаційній скарзі скаржником не наведено мотиву, який би свідчив, що предмет та обсяг доказування, категорія та складність справи потребує розгляду справи за правилами загального позовного провадження, що б вказувало на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому Суд зауважує, що розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції відбувався у відкритому судовому засіданні.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Ходорівської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя Т.Г. Стрелець