Справа № 380/14403/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14403/21 пров. № А/857/18032/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Запотічного І.І.,

Суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року (головуючий суддя Коморний О.І., ухвалене в м. Львів) у справі №380/14403/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бітрейд Вест» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив: визнати протиправними податкові повідомлення-рішення № 10564/13-01-07-04 від 13.05.2021р., повідомлення-рішення № 10562/13-01-07-04 від 13.05.2021р. та повідомлення-рішення № 18795/13-01-07-04 від 03.08.2021р.; скасувати податкові повідомлення-рішення № 10564/13-01-07-04 від 13.05.2021р., повідомлення-рішення № 10562/13-01-07-04 від 13.05.2021р. та повідомлення-рішення № 18795/13-01-07-04 від 03.08.2021р.

Позов обґрунтовує тим, що Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання податкового законодавства України при декларуванні за січень 2021 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. За результатами перевірки складено акт від 15.04.2021 № 9097/13-01-07-04/39680084. В травні 2021 року від Головного управління ДПС у Львівській області отримано поштове відправлення №876, в якому містилися податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 № 10564/13-01-07-04, № 10544/13-01-07-04 та № 10562/13-01-07-04 які, складені на підставі акту № 9097/13-01-07-04/39680084 від 15.04.2021. Позивач скориставшись адміністративним оскарженням передбаченим п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 № 10564/13-01-07-04, № 10544/13-01-07-04 та № 10562/13-01-07-04. Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 17095/6/99-00-06-01-05-06 від 26.07.2021 частково задоволено скаргу та скасовано податкове повідомлення-рішення №10544/13-01-07-04 від 13.05.2021 в частині 12999,00 гривень застосованих штрафних санкцій, адже такі санкції перевищують розмір, визначений п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення №10544/13-01-07-04 від 13.05.2021 залишено без змін. За результатами винесеного рішення Державної податкової служби України, Головним управлінням ДПС у Львівській області було прийнято та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення №18795/13-01-07-04 від 03.08.2021. Позивач вважає висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки від 15.04.2021 № 9097/13-01-07-04/39680084 неправомірними та складеними на основі безпідставних припущень, а винесені на його підставі податкові повідомлення - рішення від 13.05.2021 № 10564/13-01-07-04, № 10562/13-01-07-04 та від 03.08.2021 №18795/13-01-07-04 незаконними, безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «В3» від 13.05.2021 року №10562/13-01-07-04 на суму відмови у бюджетному відшкодуванні за січень 2021 в розмірі 3580,00 гривень. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «В4» від 13.05.2021 року №10564/13-01-07-04 щодо завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 164228,00 гривень. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «В1» від 03.08.2021 року №18795/13-01-07-04 на суму завищення бюджетного відшкодування в розмірі 86660,00 гривень та на суму штрафних санкцій в розмірі 8666,00 гривень.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити повністю в задоволенні позову. Вимоги скарги обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки, представнику ТОВ «Бітрейд Вест» було вручено вимоги про надання документів від 31.03.2021 №1/13-01-07-04-16 та від 06.04.2021 №2/13-01-07-04-16. Щодо проведеної переоцінки, підприємством надано документи: - попередній договір від 17.09.2019 №17/09/2019, укладений з ОСОБА_1 ; - звіт про оцінку майна від 07.12.2020; - договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.12.2020 б/н; - аналіз по рахунку 10 «Основні засоби», оборотно-сальдові відомості по рахунку 10 «Основні засоби» за листопад-грудень 2020 та січень 2021; - скрін з програми 1С по операції переоцінки нежитлового приміщення. Інших документів, пов`язаних з операцією переоцінки основних засобів не надано, зокрема наказ про здійснення переоцінки основних засобів від 04.09.2020 №1-ОЗ, Звіт про оцінку майна від 01.12.2020, які надані вже до матеріалів судової справи. Щодо операцій з списання портландцементу, підприємством надано документи: - договір ПАТ «Івано-Франківськцемент»; - видаткові накладні на придбання портландцементу; - акт на списання цементу від 18.12.2020 №33. Інших документів, пов`язаних з операцією списання портландцементу не надано. Договір про виконання робіт від 16.10.2020 №16/10-П укладений з ТОВ «Київбуд 22», акт прийому передачі матеріалів від 18.12.2020 №2, долучені платником до матеріалів справи, до перевірки не надавались. Також, щодо операцій з списання портландцементу, підприємством надано документи: - договір ПП «Біола»; - банківські виписки; - картку по рахунку 631 по контрагенту ПП «Біола». Видаткову накладну №204 від 29.01.2021 до перевірки надано не було. В той же час, зазначена видаткова накладна долучена до матеріалів справи, однак, вона не є неналежним документом для підтвердження факту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, оскільки не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині зазначення прізвища, ім`я та по батькові відповідальних посадових осіб зі сторони отримувача. Вказує, що ТОВ «Бітрейд Вест» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 3580,00 гривень у результаті порушення п.200.1 та п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки допущено перевищення над сумою податку, фактично сплаченого у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України на загальну суму 3580,00 гривень. Разом з тим, зазначає, що до перевірки не надано платіжні доручення, які підтверджують, що суми ПДВ заявлені до бюджетного відшкодування є фактично сплаченими у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг. Вказує, що відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Таким чином, перевіркою ТОВ «Бітрейд Вест» правомірно зроблено висновки щодо встановлених порушень, які зафіксовані в акті перевірки від 15.04.2021 №9097/13-01-07-04/39680084. На підставі акту перевірки від 15.04.2021 № 9097/13-01-07-04/39680084 прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 № 10564/13-01-07-04, № 10544/13-01-07-04 та № 10562/13-01-07-04. Апелянт зазначає, що податковий орган при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень рішень діяв на підставі та в межах встановлених законом.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бітрейд Вест» (ТОВ «Бітрейд Вест») є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 39680084, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач перебуває на податковому обліку Головного управління ДПС у Львівській області, про що зазначено в акті перевірки.

Фахівцями Головного управління ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, про що складено акт №9097/13-01-07-04/39680084 від 15.04.2021.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення ТОВ «Бітрейд Вест»: 1) п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого відмовлено в отриманні заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку згідно з поданою податковою декларацією з податку на додану вартість за січень 2021 у сумі 3580,00 гривень; 2) п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 «г» ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за січень 2021 у сумі 86660,00 гривень; 3) п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 «г» ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за січень 2021 у сумі 164228,00 гривень.

За результатами акту перевірки №9097/13-01-07-04/39680084 від 15.04.2021, Головним управленням ДПС у Львівській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021: форми «В1» №10544/13-01-07-04 на суму завищення бюджетного відшкодування в розмірі 86660,00 гривень та на суму штрафних санкцій в розмірі 21665,00 гривень; форми «В3» №10562/13-01-07-04 на суму відмови у бюджетному відшкодуванні за січень 2021 в розмірі 3580,00 гривень; форми «В4» №10564/13-01-07-04 щодо завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 164228,00 гривень.

ТОВ «Бітрейд Вест» скориставшись правом адміністративного оскарження звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 01.06.2021 №01-06/2021-1 на податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 №10564/13-01-07-04, №10544/13-01-07-04 та №10562/13-01-07-04.

Рішенням Державної податкової служби України від 26.07.2021 №17095/6/99-00-06-01-05-06 про результати розгляду скарги, скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.05.2021 №10544/13-01-07-04 в частині 12999,00 гривень застосованих штрафних санкцій, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 №10564/13-01-07-04, №10562/13-01-07-04 залишено без змін, а скаргу задоволено частково.

На підставі акту перевірки №9097/13-01-07-04/39680084 від 15.04.2021 та рішення Державної податкової служби України від 26.07.2021 №17095/6/99-00-06-01-05-06 про результати розгляду скарги прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.08.2021 форми «В1» №18795/13-01-07-04 на суму завищення бюджетного відшкодування в розмірі 86660,00 гривень та на суму штрафних санкцій в розмірі 8666,00 гривень.

Податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 №10564/13-01-07-04, №10562/13-01-07-04 та від 03.08.2021 №18795/13-01-07-04 є предметом оскарження у справі.

Позивач, не погодившись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (ПК України).

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.62.1 ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з п.71.1 ст.71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 78.1 ст. 78 ПК України передбачені підстави за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка.

Згідно з пунктами 78.2 78.9 ст. 78 ПК України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків. Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Перевірка платника податків з питань повноти нарахування і сплати податків та зборів під час здійснення контрольованих операцій проводиться з урахуванням особливостей, визначених статтею 39 цього Кодексу.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р. (Порядок 727), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до підпункту 2 Пункт 4 розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.

Апеляційний суд вказує, що в акті перевірки від 15.04.2021 №9097/13-01-07-04/39680084 зазначені передбачені Порядком № 727 порушення податкового законодавства, які були встановлені фахівцями Головного управління ДФС у Львівській області.

Статтею 44 ПК України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Оглядаючи акт перевірки від 15.04.2021 №9097/13-01-07-04/39680084 колегія суддів зазначає, що в ході перевірки ТОВ «Бітрейд Вест» встановлено заниження суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 622370,00 гривень, в тому числі за грудень 2020 по операціях з реалізації (постачання) необоротних активів (нежитлове приміщення) нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, оскільки проведена 07.12.2020 переоцінка нежитлового приміщення загальною площею 869,5 кв.м. не відповідає вимогам п.16 П(С)БО 7, а саме: 1) проведена переоцінка одного об`єкта з групи 103 «Будівлі і споруди», а не всієї групи; 2) переоцінку проведено не на дату балансу; 3) переоцінку проведено без оформлення відповідного розпорядження посадової особи.

Проте, апеляційний суд вважає помилковими наведені висновки контролюючого органу і зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з пп.14.1.138 п.14.1. ст.14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно з п.189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Отже база оподаткування операцій з постачання необоротних активів визначається, виходячи з балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (Закон №996-XIV) державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою: створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів; удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №996-XIV регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції необоротні матеріальні активи, зокрема, щодо обрахунку їх балансової (залишкової) вартості, визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 № 288/4509 (П(С)БО 7), Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 27 «Необоротні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2003 № 617 (П(С)БО 27).

Відповідно до П(С)БО 7, П(С)БО 27 та «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.12.1999 №893/4186 основні засоби, за якими прийнято рішення про продаж, підлягають переведенню із складу основних засобів в запаси - необоротні активи, що утримуються для продажу (із зарахуванням в бухобліку на субрахунок 286 «Необоротні активи та вибуття, утримувані для продажу» рахунку 28 «Товари»), і подальшої їх реалізації вже в якості запасів.

Визнання об`єкту основних засобів утримуваним для продажу в бухгалтерському обліку відображається в такій послідовності: списується сума накопиченої амортизації за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» рахунку 13 «Знос (амортизація) необоротних активів» в кореспонденції з кредитом відповідного субрахунку рахунку 10 «Основні засоби»; відображається переведення об`єкту основних засобів, що утримується для продажу, із складу необоротних активів до складу оборотних активів» за дебетом субрахунку 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу» рахунку 28 «Товари» в кореспонденції з кредитом відповідного субрахунку рахунку 10 «Основні засоби».

При переведенні до складу оборотних активів об`єкти основних засобів зараховують на субрахунок 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу» за найменшою з двох величин - балансовою вартістю або чистою вартістю реалізації (п. 9 П(С)БО 27).

Дохід від реалізації основних засобів, що утримуються для продажу, відображається за кредитом субрахунку 712. Балансова вартість реалізованих активів списується у дебет субрахунку 943. Фінансовий результат від продажу активів має збільшувати доходи або витрати підприємства.

Факт вибуття об`єкта основних засобів від операції продажу оформляється актом приймання-передачі (чи внутрішнього переміщення) основних засобів. В інвентарній картці основних засобів на підставі цього робиться відмітка про вибуття об`єкта.

Відповідно до п. 1 розділу II П(С)БО 27 необоротні активи визнаються утримуваними для продажу в разі, якщо: економічні вигоди очікується отримати від їх продажу, а не від їх використання за призначенням; вони готові до продажу у їх теперішньому стані; їх продаж, як очікується, буде завершено протягом року з дати визнання їх такими, що утримуються для продажу. Період завершення продажу може бути продовжено на строк понад один рік у разі, якщо це обумовлено обставинами, які перебувають поза контролем підприємства (при цьому таке підприємство повинне продовжувати виконувати план продажу), що установлено нормою останнього абзацу п. 1 розділу II П(С)БО 27; умови їх продажу відповідають звичайним умовам продажу для подібних активів; здійснення їх продажу має високу ймовірність (якщо, зокрема, керівництвом підприємства підготовлено відповідний план або укладено твердий контракт про продаж, тощо).

Відповідно до п. 3 вищезазначеного розділу первісне визнання необоротних активів, утримуваних для продажу, проводиться на дату, коли щодо таких активів дотримуються умови, наведені в п. 1 розділу II П(С)БО 27.

Крім того, норми п. 4 розділу II П(С)БО 27 встановлюють особливості визнання таких активів після дати балансу, а саме: якщо необоротні активи визнаються утримуваними для продажу після дати балансу, то таке визнання здійснюється на наступну дату балансу; якщо таке визнання відбувається після дати балансу, але до затвердження фінансової звітності, то інформацію про такі активи слід розкрити в примітках до фінансової звітності.

Намір підприємства продати об`єкт основних засобів посвідчується визначенням цих об`єктів у складі необоротних активів, утримуваних для продажу, і відображається у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності з урахуванням такого: необоротні активи, визнані утримуваними для продажу, припиняють визнаватися у складі необоротних активів (п. 6 розділу II П(С)БО 27). Таким чином, у подальшому такі активи не відображаються за дебетом субрахунків, призначених для обліку основних засобів, не відображаються і у розділі I «Необоротні активи» Балансу (Звіт про фінансовий стан); вартість необоротних активів, утримуваних для продажу, відображаються на субрахунку 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу» до рахунку 28 «Товари». У Балансі (Звіт про фінансовий стан) ці активи відображаються у розділі III «Необоротні активи, утримувані для продажу, та групи вибуття»; необоротні активи, утримувані для продажу, відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності на дату балансу за найменшою з двох величин - балансовою вартістю або чистою вартістю реалізації (п. 9 розділу II П(С)БО 27). Під час оцінювання за чистою вартістю реалізації сума коригування балансової вартості необоротних активів, утримуваних для продажу, визнається іншими операційними доходами (витратами) звітного періоду (п. 10 цього розділу). Якщо - чиста вартість реалізації є меншою за балансову вартість, то сума коригування балансової вартості таких активів до їх чистої вартості реалізації включається до складу інших операційних витрат за дебетом субрахунку 946 «Втрати від знецінення запасів» до рахунку 94 «Інші витрати операційної діяльності» (Інструкція № 291); на необоротні активи, утримувані для продажу, амортизація не нараховується (п. 6 розділу II П(С)БО 27).

Якщо платник ПДВ продає об`єкт основних засобів, то при визначенні бази оподаткування він бере до уваги балансову (залишкову) вартість цього об`єкта, яку відображено у бухгалтерському обліку на початок: звітного (податкового) місяця, якщо такі платники застосовують місячний податковий період; звітного (податкового) кварталу, якщо такі платники застосовують квартальний податковий період.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 7 терміни, що наведені в Національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають таке значення, зокрема: основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік); об`єкт основних засобів - це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів; первісна вартість - історична (фактична) собівартість необоротних активів у сумі грошових коштів або справедливої вартості інших активів, сплачених (переданих), витрачених для придбання (створення) необоротних активів; переоцінена вартість - вартість необоротних активів після їх переоцінки; залишкова вартість - різниця між первісною (переоціненою) вартістю необоротного активу і сумою його накопиченої амортизації (зносу); справедлива вартість - сума, за якою можна продати актив або оплатити зобов`язання за звичайних умов на певну дату.

Пунктом 16 П(С)БО 7 передбачено, що підприємство може переоцінювати об`єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об`єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об`єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об`єктів групи основних засобів, до якої належить цей об`єкт. Переоцінка основних засобів тієї групи, об`єкти якої вже зазнали переоцінки, надалі має проводитися з такою регулярністю, щоб їх залишкова вартість на дату балансу суттєво не відрізнялася від справедливої вартості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 №2658-III (Закон № 2658-III), оцінка майна, майнових прав (оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником. Випадки обов`язкового проведення оцінки майна встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2658-IIІ оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законодавством, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Відповідно до Порядку бухгалтерського обліку, збереження та використання необоротних активів у Федерації профспілок України, затвердженого розпорядженням Голови ФПУ від 13.11.2006 № 180, балансова вартість (залишкова вартість) - це вартість, за якою необоротні активи зараховують до балансу після вирахування суми зносу.

Справедлива вартість - це вартість, по якій матеріальні цінності можуть бути продані в результаті операції між добре обізнаними, незалежними і бажаючими здійснити таку операцію сторонами. Залишкова вартість - різниця між первісною (переоціненою) вартістю та сумою зносу основних засобів. Ринкова вартість - вірогідна ціна, за яку об`єкт може бути проданий на конкурентному ринку на дату оцінки (Наказ Міністерства промислової політики України від 11 вересня 2003 року № 381 «Щодо забезпечення обліку основних засобів та інших необоротних активів»).

Відповідно до ст. 12 Закону № 2658-III звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 32 Закону № 2658-IIІ, оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування і оцінювачі, які працюють у їх складі, несуть відповідальність відповідно до законів у межах положень та посадових інструкцій, що регламентують їх діяльність.

Відповідно до п. 12 Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 231, за результатами оцінки суб`єкт оціночної діяльності складає звіт про оцінку, який є дійсним за умови включення інформації із звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку та присвоєння такому звіту реєстраційного номера. Інформація із звіту про оцінку, що включається до єдиної бази даних звітів, складається за встановленою Фондом державного майна формою та є додатком до звіту про оцінку. Оціночна вартість нерухомого майна (об`єкта нерухомості) зазначається у висновку про вартість об`єкта оцінки, який є складовою частиною звіту про оцінку. Строк дії звіту про оцінку, що становить не більш як шість місяців з дати проведення оцінки, зазначається у такому звіті.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 затверджено Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів (Методичні рекомендації № 561).

Пунктом 2 Методичних рекомендацій №561 передбачено, що основними засобами вважаються матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких становить більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Бухгалтерський облік основних засобів повинен забезпечити: своєчасне відображення на рахунках бухгалтерського обліку повної інформації про оцінку, переоцінку і надходження основних засобів, їх внутрішнє переміщення (зі складу в цех (відділ, дільницю), з цеху в цех тощо), вибуття (реалізація, ліквідація, безоплатна передача, нестача, псування тощо); відображення даних про нарахування амортизації основних засобів за звітний період та їх зносу з початку корисного використання; визначення витрат, пов`язаних з підтриманням основних засобів у робочому стані (технічні огляди, поточне обслуговування), їх ремонтом і поліпшенням; визначення фінансових результатів від реалізації та іншого вибуття основних засобів; інформацією для складання звітності про основні засоби і капітальні інвестиції (п. 3 Методичних рекомендацій №561).

Згідно з п. 4 Методичних рекомендацій №561 одиницею обліку основних засобів є окремий об`єкт. Окремим об`єктом основних засобів є: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдями до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки у складі комплексу, а не самостійно; незавершені капітальні інвестиції; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин (компонентів), які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку окремим об`єктом основних засобів.

Пунктом 34 Методичних рекомендацій №561 передбачена можливість підприємства переоцінювати об`єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об`єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об`єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об`єктів групи основних засобів, до якої належить цей об`єкт. Групою основних засобів вважається сукупність однотипних за технічними характеристиками, призначенням та умовами використання об`єктів основних засобів. Порогом суттєвості для проведення переоцінки або відображення зменшення корисності об`єктів основних засобів може прийматися величина, що дорівнює 1 відсотку чистого прибутку (збитку) підприємства, або величина, що дорівнює 10 відсотковому відхиленню залишкової вартості об`єктів основних засобів від їх справедливої вартості. Переоцінка основних засобів тієї групи, об`єкти якої вже зазнали переоцінки, надалі має проводитися з такою регулярністю, щоб їх залишкова вартість на дату балансу суттєво не відрізнялася від справедливої вартості.

Відповідно до п. 35 Методичних рекомендацій №561 переоцінена первісна вартість та сума зносу об`єкта основних засобів визначається множенням відповідно первісної вартості і суми зносу об`єкта основних засобів на індекс переоцінки. Індекс переоцінки визначається діленням справедливої вартості об`єкта, який переоцінюється, на його залишкову вартість. Сума дооцінки (уцінки) вартості і зносу об`єкта основних засобів визначається як різниця цих показників до і після застосування індексу переоцінки. Якщо залишкова вартість об`єкта дорівнює нулю, то його переоцінена залишкова вартість визначається додаванням справедливої вартості цього об`єкта до його первісної (переоціненої) вартості без зміни суми зносу об`єкта. При цьому для таких об`єктів, що продовжують використовуватися, обов`язково визначається ліквідаційна вартість. Дані про переоцінку (зміна вартості і зносу) відображаються у регістрах аналітичного обліку основних засобів (інвентарна картка обліку основних засобів, книга обліку основних засобів, Відомість обліку необоротних активів і зносу).

Відповідно до п. 36. Методичних рекомендацій №561 сума дооцінки вартості і зносу основних засобів відображається збільшенням первісної (переоціненої) вартості і накопиченого зносу об`єкта основних засобів, а сума уцінки вартості і зносу - зменшенням первісної (переоціненої) вартості і накопиченого зносу. Різниця між сумою дооцінки вартості і сумою дооцінки зносу основних засобів зараховується на збільшення капіталу у дооцінках та відображається в іншому сукупному доході, а різниця між сумою уцінки вартості і сумою уцінки зносу включається до складу витрат.

Такий порядок відображення різниць між дооцінкою (уцінкою) вартості і зносу основних засобів не застосовується до результатів переоцінок, що викладені у пункті 37 цих Методичних рекомендацій.

Пунктом 40 Методичних рекомендацій №561 встановлено, що об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, нестачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визнання активом. До вибуття об`єкта основних засобів застосовуються критерії Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, для визнання доходу. Компенсація, що підлягає отриманню після продажу (вибуття) об`єкта основних засобів, визнається за його справедливою вартістю. Якщо платіж за об`єкт відстрочується, отриману компенсацію визнають за грошовим еквівалентом ціни. Різницю між номінальною сумою компенсації та грошовим еквівалентом ціни визнають як фінансовий дохід.

Відповідно до п. 45 Методичних рекомендацій №561 фінансовий результат від вибуття об`єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов`язаних з вибуттям основних засобів. У разі часткової ліквідації об`єкта основних засобів його первісна (переоцінена) вартість та знос зменшуються відповідно на суму первісної (переоціненої) вартості та зносу ліквідованої частини об`єкта, а пропорційна ліквідованій частині сума сальдо з дооцінки відображається зменшенням додаткового капіталу і збільшенням нерозподіленого прибутку.

Згідно з п. 46 Методичних рекомендацій №561 підприємство припиняє визнавати частину об`єкта основних засобів, якщо цю частину замінено, а витрати на її заміну включено до первісної (переоціненої) вартості об`єкта. Якщо підприємство не може визначити первісну вартість заміненої частини, воно може її оцінити у сумі витрат на заміну.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Протоколом №38 загальних зборів учасників ТОВ «Бітрейд Вест» від 04.09.2020 вирішено: провести переоцінку з метою визначення справедливої вартості комплексу нерухомості розташованого за адресою: 81070, Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, буд. 55; надати повноваження директору ТОВ «Бітрейд Вест» Солокову В.С. вчинити всі необхідні дії по укладенню та підписанню договору проведення переоцінки комплексу нерухомості та всіх інших необхідних документів, пов`язаних проведенням переоцінки.

Переоцінку проведено Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка-Експерт», за результатами якої складено звіт про оцінку майна станом на 30.09.2020.

Відповідно до висновку про вартість майна, ринкова вартість нерухомого майна: адміністративний корпус літ.А-4 загальною площею 1931,5 кв.м.; компресорна літ.П-2 загальною площею 278,5 кв.м.; прохідна літ.Д-1 загальною площею 26,8 кв.м.; прохідна літ.О-2 загальною площею 113,8 кв.м.; нежитлове приміщення літ.А-1 (склад) загальною площею 869,5 кв.м.; нежитлове приміщення літ.А-1 (склад) загальною площею 2162,1 кв.м.; нежитлове приміщення літ.А-1 (склад) загальною площею 4860,0 кв.м.; нежитлове приміщення літ.А-1 (склад) загальною площею 817,6 кв.м.; цех вторинної обробки літ.В-2 загальною площею 2511,8 кв.м.; цех первинної обробки деревини з прибудовою літ.Г-2 загальною площею 3065,7 , що розташовані за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, буд. 55 та належать на праві приватної власності ТОВ «Бітрейд Вест», станом на 30.09.2020 становить 86088800,00 гривень (без урахування ПДВ), ПДВ складає 17217760,00 гривень, вартість об`єкта оцінки з урахуванням ПДВ складає 103306560,00 гривень.

Апеляційний суд наголошує, що за результатами переоцінки основних засобів здійснено переоцінку всіх об`єктів групи основних засобів, до якого також належить об`єкт - нежитлове приміщення загальною площею 869,5 кв.м. за адресою Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, буд. 55.

З урахуванням здійсненої переоцінки всіх об`єктів групи основних засобів «Будинки та споруди», вартість переоціненого об`єкта нерухомості - нежитлове приміщення загальною площею 869,5 кв.м. за адресою Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, буд. 55 складала 1293000,00 гривень без урахування податку на додану вартість.

Крім того, на стадії підготовки до укладання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, ТОВ «Бітрейд Вест» замовило у Суб`єкта оціночної діяльності Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 проведення оцінки вартості об`єкта для визначення ринкової вартості для цілей оподаткування, за результатами якої складено Звіт про оцінку майна № ПАРЧЮ0458363. Звітом про оцінку майна №ПАРЧЮ0458363 визначено ринкову вартість нежитлового приміщення загальною площею 869,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 станом на 07.12.2020 у розмірі 1293816,00 гривень без урахування податку на додану вартість.

17.12.2020 між Товариством з обмеженою «Бітрейд Вест», як продавцем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого придбано нежитлове приміщення загальною площею 869,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 за ціною 1561207,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Переоцінка об`єктів нерухомості була відповідним чином оформлена в 1С та відображена у фінансовій звітності підприємництва у таких графах: 1010, 1011 «Основні засоби: первісна вартість» оборотно-сальдова відомість 10 та 11 рахунку; 1012 «Основні засоби: знос» оборотно-сальдова відомість 13 рахунку; 1410 «Додатковий капітал» в якій відображена сума Дооцінки основних засобів 411 рахунок.

Таким чином, станом 17.12.2020 (день укладення договору купівлі-продажу) ТОВ «Бітрейд Вест» здійснив реалізацію основного засобу (нежитлове приміщення загальною площею 869,5 кв.м. за адресою Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, буд. 55) за ціною балансової вартості враховуючи здійснену переоцінку.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції наголошує, що переоцінку проведено на підставі наказу директора ТОВ «Бітрейд Вест» №1-ОЗ від 04.09.2020 та всіх об`єктів групи основних засобів «Будинки та споруди» до якого також належить нежитлове приміщення загальною площею 869,5 кв.м.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про відсутність документів, які підтверджують здійснення переоцінки, оскільки: податковим органом не заперечується факт надання документів: - попередній договір від 17.09.2019 №17/09/2019, укладений з ОСОБА_1 ; - звіт про оцінку майна від 07.12.2020; - договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.12.2020 б/н; - аналіз по рахунку 10 «Основні засоби», оборотно-сальдові відомості по рахунку 10 «Основні засоби» за листопад-грудень 2020 та січень 2021; - скрін з програми 1С по операції переоцінки нежитлового приміщення (з яких можливо встановити, що позивачем здійснено переоцінку основних засобів); позивачем в скарзі №01-06/2021-1 від 01.06.2021 зазначено, що прийнято наказ про проведення переоцінки об`єктів основних засобів і проведено переоцінку всіх основних засобів групи за результатами якого прийнято звіт про оцінку майна станом на 30.09.2020 (наказ та звіт про оцінку майна перелічені в додатках які долучаються до скарги); контролюючим органом не доведено, що вимогами про надання документів від 31.03.2021 №1/13-01-07-04-16 та від 06.04.2021 №2/13-01-07-04-16 витребовувався наказ про здійснення переоцінки основних засобів та звіт про оцінку майна; відповідачем не надано докази винесення податкових повідомлень-рішень, щодо ненадання конкретних документів за вимогами про надання документів від 31.03.2021 №1/13-01-07-04-16 та від 06.04.2021 №2/13-01-07-04-16. Отже, апеляційний суд вважає, що висновки викладені в акті перевірки не підтверджуються матеріалами справи, тому прийняття податкового повідомлення-рішення №10564/13-01-07-04 від 13.05.2021 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 164228,00 гривень є протиправним.

Щодо податкового повідомлення - рішенням форми «В1» №18795/13-01-07-04 від 03.08.2021 про завищення суми бюджетного відшкодування на 86660,00 гривень та застосування штрафних санкцій в сумі 8666,00 гривень та форми «В3» №10562/13-01-07-04 про відмови у бюджетному відшкодуванні за січень 2021 в розмірі 3580,00 гривень, колегія суд зазначає наступне.

Згідно з п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України під постачанням товарів розуміється, зокрема передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Відповідно до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

При цьому, відповідно до п.189.4 ст.189 ПК України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому ст. 188 Податкового кодексу.

Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань із постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку-дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Враховуючи викладене, у комісіонера на дату першої з подій, визначених п.187.1 ст.187 ПК України, виникають податкові зобов`язання з ПДВ: з операції з реалізації товару, переданого йому на реалізацію комітентом в межах договору комісії, виходячи з бази оподаткування, визначеної п.189.4 ст.189 Кодексу; з послуг комісії, наданих комітенту в межах договору комісії, виходячи з бази оподаткування, визначеної ст.188 Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено ст. 198 ПК України.

Відповідно до п.п. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Підпунктом 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) визначено статтею 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

За змістом п. 200.4 цієї статті при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку.

Наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, затверджено форму податкової декларації з податку на додану вартість; форму уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок; форму розрахунку податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Відповідно до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, додатками до декларації є: 1) розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); 2) довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2); 3) розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3 ); 4) заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4); 5) розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5); 6) довідка (Д6) (додаток 6) подається платниками, які заповнюють рядок 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів; 7) розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7); 8) заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8) (додаток 8); 9) розрахунок податкових зобов`язань за операціями, визначеними в статті 16-1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», та питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (ДС9) (додаток 9). Додатки додаються до декларацій за наявності подій, які підлягають відображенню у таких додатках.

Крім того, платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (Д3) - додаток 3 та (Д4) - додаток 4. Розрахунок суми бюджетного відшкодування здійснюється в межах суми, обчисленої відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість. Значення рядка 3 таблиці 1 (Д3) - додаток 3 переноситься до рядка 20.2 декларації.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави колегії суддів для висновку, що право на отримання бюджетного відшкодування у платника ПДВ виникає щодо суми, яку він фактично сплатив у попередніх податкових періодах, за наявності у нього від`ємного значення різниці між податковим зобов`язанням та податковим кредитом у поточному та попередньому податковому періоді, за умови наявності у платника податку належно оформлених податкових накладних та відсутності спору щодо реальності господарських операцій із поставки товарів, робіт, послуг.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з ст. 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч.2 ст.9 Закону №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Згідно з вимогами п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Оскільки видаткова накладна використовується для обліку товарно-матеріальних цінностей та є документом первинного обліку відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV, то на виконання приписів закону та договірних домовленостей між сторонами щодо поставки товару, що зафіксовані в договорі поставки, були складені видаткові накладні. Податкова накладна надається постачальником в електронному вигляді в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.

Оглядаючи матеріали справи, апеляційний суд зазначає наступне.

16.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київбуд 22» як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бітрейд Вест» як замовником укладено договір про виконання робіт №16/10-П відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати поточні ремонтні роботи на об`єктах замовника за адресою: 81070, Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, буд. 55.

Пунктом 1.2. Договору №16/10-П встановлено, що роботи виконуються частково із матеріалів замовника, які передаються від замовника виконавцеві на підставі акту приймання-передачі.

18.12.2020 на виконання умов договору про виконання робіт №16/10-П від 16.10.2020 ТОВ «Бітрейд Вест» передано ТОВ «Київбуд22» матеріал - портландцемент згідно акту №2 передачі-прийняття матеріалів на загальну суму 287800,74 гривень без ПДВ.

18.12.2020 ТОВ «Бітрейд Вест» прийнято акт списання товарів №33 від 18.12.2020, а саме - портландцемент на загальну суму 287800,74 гривень.

Колегія суддів зазначає, що портландцемент, який був списаний на підставі акту №33 від 18.12.2020 на загальну суму 287800,74 гривень, був використаний ТОВ «Бітрейд Вест» в межах господарської діяльності, тому нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за основною ставкою та складання зведеної податкової накладної та її реєстрація в ЄРПН не здійснюється, у зв`язку з чим відсутнє заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за січень 2021.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність документів, які підтверджують використання в господарській діяльності портландцементу, оскільки: відповідачем не заперечується факт надання документів: - договір ПАТ «Івано-Франківськцемент»; - видаткові накладні на придбання портландцементу; - акт на списання цементу від 18.12.2020 №33; позивачем в скарзі №01-06/2021-1 від 01.06.2021 зазначено про укладення договору про виконання робіт №16/10-П та складання акту №2 передачі-прийняття матеріалів, які в свою чергу перелічені в додатках та долучені до скарги; податковим органом не доведено, що вимогами про надання документів від 31.03.2021 №1/13-01-07-04-16 та від 06.04.2021 №2/13-01-07-04-16 витребовувався договір про виконання робіт №16/10-П та акт №2 передачі-прийняття матеріалів; контролюючим органом не надано докази винесення податкових повідомлень-рішень, щодо ненадання конкретних документів за вимогами про надання документів від 31.03.2021 №1/13-01-07-04-16 та від 06.04.2021 №2/13-01-07-04-16.

19.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бітрейд Вест» як покупцем та Приватним підприємством «Біол» як постачальником укладено договір поставки №199 відповідно до якого постачальник поставляє покупцю товар в асортименті. Відповідно до умов договору, постачання відбувається на умовах часткової попередньої оплати, тобто покупець перераховує на користь постачальника суму попередньої плати, після чого постачальник поставляє на користь покупця повну партію товару, та після цього покупець здійснює остаточний розрахунок.

28.01.2021 ТОВ «Бітрейд Вест» здійснило замовлення товару у ПП «Біол» згідно договору поставки від 19.06.2015 №199 на загальну суму 28925,04 гривень у т.ч. ПДВ 4820,84 гривень та здійснено попередню оплату в сумі 21323,22 гривень.

ПП «Біол» отримавши від ТОВ «Бітрейд Вест» попередню оплату в розмірі 21323,22 гривень, склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну №175 від 28.01.2021.

29.01.2021 ПП «Біол» поставлено ТОВ «Бітрейд Вест» товар у повному обсязі згідно замовлення за договором поставки від 19.06.2015 №199 на загальну суму 28925,04 гривень у т.ч. ПДВ 4820,84 гривень, про що свідчить видаткова накладна № 204 від 29.01.2021, тому 29.01.2021 ПП «Біол» складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 182 на загальну суму 7601,82 гривень у т.ч. ПДВ 1266,97 гривень.

Колегія суддів зазначає, що ПП «Біол» поставило на користь ТОВ «Бітрейд Вест» партію товару на загальну суму 28925,04 гривень, тому було складено та зареєстровано дві податкові накладні: - податкова накладна №175 від 28.01.2021 на суму 21323,22 гривень (на суму отриманої попередньої плати, оскільки, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань з ПДВ за правилом «першої події» у відповідності до п. 187.1 ст. 187 ПК України); - податкова накладна № 182 від 29.01.2021 на суму 7601,82 гривень (на суму залишкової вартості партії товару, яка не була включена до податкової накладної №175 від 28.01.2021, оскільки, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань з ПДВ за правилом «першої події» у відповідності до п. 187.1 ст. 187 ПК України, для якої в даному випадку першою подією є поставка товару, яка відбулась 29.01.2021).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

19.01.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Пегас Вінд» надано транспортні послуги ТОВ «Бітрейд Вест» на загальну суму 21000,00 гривень у т.ч. ПДВ 3500,00 гривень.

19.01.2021 ТОВ «Пегас Вінд» складено податкову накладну № 486 від 19.01.2021.

Разом з тим, протягом грудня 2020-січня 2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» надавалися послуги з організації перевезення відправлень ТОВ «Бітрейд Вест», що стало підставою для складання та реєстрації податкових накладних:- № 66210 від 20.12.2020 на суму 78,00 гривень у т.ч. ПДВ 13,00 гривень; - № 116203 від 31.12.2020 на суму 154,50 гривень у т.ч. ПДВ 25,75 гривень; - № 16037 від 10.12.2020 на суму 166,00 гривень у т.ч. ПДВ 27,67 гривень; - №45138 від 10.01.2021 на суму 82,00 гривень у т.ч. ПДВ 13,67 гривень.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Отже, на думку колегії суддів, позивач має право на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 3580,00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом ст. 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Апеляційний суд зазначає, що недоліки в оформленні документів за своєю суттю не спростовують вчинені між сторонами господарські операції, а тому такі недоліки самі по собі не нівелюють наслідків цих господарських операцій.

Крім того, 04.03.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи №0440/5658/18 вказав на те, що обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого п. 85.2 ст. 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати після спливу 90-денного строку, але до прийняття відповідного рішення, й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати такі документи, та, за наявності передбачених п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України підстав, призначити додаткову позапланову перевірку.

Верховний Суд також зауважує, що неможливість платника в силу об`єктивних обставин надати певні документи контролюючому органу безпосередньо до перевірки не свідчить про невиконання ним обов`язку, встановленого п.п. 16.1.5, 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 ПК України, а також обумовлює здійснення відповідачем певних дій з метою отримання таких документів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №805/1690/16-а.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 380/14403/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга