Справа № 200/9852/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року справа №200/9852/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року (повне судове рішення складено 30 листопада 2022 року) у справі № 200/9852/21 (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у Донецькій області), відповідно до якого просив суд:

- визнати рішення № 9 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021 протиправним;

- скасувати рішення № 9 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.07.2021 йому було надано копію рішення № 9 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021. Відповідно до вказаного рішення, начальник Дружківського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Донецькій області вирішив застосувати штраф у розмірі 2588,79 грн. (10% до 01.01.2015), штраф у розмірі 4169,11 (20% з 01.01.2015) за період з 23.04.2013 до 05.08.2020, - та нарахувати пеню у розмірі 36 090,86 грн. Загальна сума, що підлягає сплаті 42 848,76 грн.

Позивач вважав дії податкового органу щодо застосування штрафів та нарахування пені, а також щодо прийняття рішення протиправними, а рішення таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що позивач здійснював підприємницьку діяльність на території проведення антитерористичної операції у м. Дружківка Донецької області у період з 21.06.2001 по 14.01.2020. Отже, в силу положень абзацу третього пункту 9-4 Розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VІ за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року не застосовуються.

Також позивач наголошував на допущених відповідачем порушень порядку прийняття акту індивідуальної дії, його вручення/надіслання позивачу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано рішення № 9 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021 протиправним.

Скасовано рішення № 9 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021 в частині періоду штрафних санкцій та нарахування пені з 14.04.2014 по 12.02.2020.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції є передчасним, з огляду на неврахування судом низки ключових обставин справи, які не були досліджені та оцінені судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення. Фактичні обставини, на які посилався позивач, жодним чином не були оцінені та проаналізовані судом, який фактично самоусунувся від аналізу обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення.

Просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача податковий орган просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 200/9852/21 без задоволення.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ГУ ДПС у Донецькій області зазначило, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що підставою для звільнення позивача від обов`язку є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. В той же час, звертаємо увагу суду на те, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI ) не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Відповідач просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також податковий орган у відзиві зазначив, що з моменту отримання позивачем рішення першої інстанції до моменту його оскарження минуло більше, ніж 30 днів (рішення отримано 08.12.2022, строк оскарження сплив 09.01.2023, однак апеляційна скарга подана 12.01.2023), поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження позивачем не наведено, а тому до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2022 у справі № 200/9852/21 повинні були бути застосовані положення п.4 ч.1 ст.299 КАС України.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

З 01.01.2012 по 01.04.2013 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником ЄСВ.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, 14.01.2020 державним реєстратором внесено запис щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

Станом на 01.10.2013 до органу доходів і зборів Пенсійним фондом України передано інформацію про стан розрахунків платників єдиного внеску (недоїмка/переплата).

Так, по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 передано суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 9161,83 грн. (2013 рік), яка обліковувалась в інтегрованій картці платника податків.

Згідно з даними ІС «Податковий блок» по коду платежу 71040000 «єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність»: нараховано єдиний внесок: за I- IV квартал 2017 року - 8448,00 грн.; за I- IV квартал 2018 року - 9828,72 грн.; за I- IV квартал 2019 року 11 016,72 грн.; сплачено єдиний внесок: з 01.10.2013 по 31.12.2013 - 1000,00 грн.; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 0,00 грн.; з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 1500,00 грн.; з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 0,00 грн.; з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 0,00 грн; з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 0,00 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 0,00 грн.; з 01.01.2020 по 05.08.2020 36 995,09 грн.

ГУ ДПС у Донецькій області сформовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021 № 9 на суму 42 848,76 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом № 2464-VI.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

У розумінні підпунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платником єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 10, 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, а також до платника застосовуються відповідні штрафні санкції, залежно від несплачених сум. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Врегулювання застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI та визначення процедури нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами здійснюється Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до п. 2, 4 Розділу VI Інструкції № 449, у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є платником єдиного внеску, з 2013 року за позивачем обраховується борг зі сплати єдиного внеску, що призвело до нарахування штрафу та пені за період з 23.04.2013 до 25.08.2020.

Проте слід зазначити, що 14.04.2014 набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

15.10.2014 набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 2 вказаного Закону на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями, зокрема юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Пунктом 4 ст. 11 вказаного Закону внесено зміни до певних законів України, зокрема розділ VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 9-3 (який з 13.03.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII вважається пунктом 9-4) такого змісту:

«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Дружківка (Дружківська міська рада) Донецької області увійшло до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Щодо подання заяви як обов`язкової підстави для звільнення від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, Велика Палата Верховного Суду у справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18) зазначає, що її подання є додатковою умовою для списання і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу. Платник єдиного внеску має можливість подання такої заяви протягом певного строку (тридцяти днів) після закінчення антитерористичної операції. Натомість, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі № 2464-VI та не потребує додаткового звернення, оскільки ця норма встановлює незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій та адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

Згідно з відомостями ЄДР, позивач здійснював підприємницьку діяльність на території проведення антитерористичної операції у м. Дружківка Донецької області у період з 21.06.2001 по 14.01.2020.

Отже, в силу положень абзацу третього пункту 9-4 Розділу VШ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року не застосовуються.

Зі змісту Розрахунку штрафної санкції видно, що податковий орган визначив початок перебігу строку застосування штрафу та пені з 23.04.2013 до 25.08.2020, проте згідно вищевикладених висновків, у період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року не застосовуються.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за належне є визнати рішення № 9 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021 частково протиправним; скасувати рішення № 9 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.03.2021 в частині періоду з 14.04.2014 по 12.02.2020.

В той же час, позивач з 23.04.2013 по 13.04.2014 та з 13.02.2020 по 05.08.2020 несе обов`язок щодо сплати штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги податкового органу, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Щодо доводів позивача, які, на його думку, є підставою для скасування оскарженого рішення.

Так, позивач, мотивуючи протиправність рішення податкового органу та помилковість висновків суду першої інстанції, наголошує на тому, що:

рішення прийнято не уповноваженою особою;

підстави для прийняття оскаржуваного рішення відсутні;

оскаржуване рішення прийняте не за формою, яка встановлена законодавством;

оскаржуване рішення є необґрунтованим;

зміст оскаржуваного рішення не дає можливість чітко його розуміти;

розрахунок відповідача шодо нарахування штрафу та пені не є зрозумілим в повному обсязі.

оскаржуваним рішенням вказано, що період, за який нараховано штрафні санкції та пеню, включає в себе 2014-2016 рр., тобто ті роки, за які відповідач не зазначив, що ним не було сплачено ЄСВ, не зрозумілі підстави для включення 2014-2016 рр. в оскаржуване рішення і такі підстави відповідачем не зазначені;

неправомірно нараховано штраф за період 15.01.2020 - 25.08.2020;

оскаржуване рішення є таким, що не відповідає критерію пропорційності та адекватності штрафних санкцій (штрафу та пені);

оскаржуване рішення є таким, що свідчить про надмірне невиправдане втручання податкового органу у майнові права та інтереси позивача.

Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є платником єдиного внеску, з 2013 року за позивачем обраховується борг зі сплати єдиного внеску, що призвело до нарахування штрафу та пені за період з 23.04.2013 до 25.08.2020.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Порядку № 449, зі змінами та доповненнями: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 % своєчасно не сплачених сум, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року та надалі, накладається штраф у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум та нараховується пеня з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 6 VII Порядку № 449 за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки податкових органів сум єдиного внеску, фінансових санкцій, зазначених у підпунктах 1-5 пункту 2 цього розділу, банкам нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожен день прострочення їх перерахування (зарахування).

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем списання з рахунку платника відповідних коштів (внесення відповідного платежу готівкою), до дня його фактичного перерахування (зарахування) банками на рахунки податкових органів або на єдиний рахунок з дотриманням строків, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Колегія суддів вважає, що зі змісту рішення про застосування штрафних санкцій та розрахунку штрафних санкцій вбачається розмір штрафу відповідно до періодів та розрахунок пені за кількістю днів.

Також позивач зазначає, що на дату прийняття рішення, діяла форма встановлена Інструкцією № 449 в редакції Наказу Міністерства фінансів України № 790 від 21.12.2020, що набула чинності 04.01.2021, натомість рішення прийнято без врахування таких змін, що, як наслідок, не встановлює для позивача прав та обов`язків як для платника єдиного внеску, не створює юридичні наслідки.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що після внесення змін наказом Міністерства фінансів України № 790 від 21.12.2020 «Про внесення змін до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», додаток 12 до Інструкції № 449 зазнав змін фактично в назві органу, а саме замість висліву «до вищого органу доходів і зборів» визначено «до податкового органу вищого рівня», а також замість «рахунки в установах банків №, код банку, код за ЄДРПОУ» визначено «№ рахунку в установі банку».

Отже, такі процедурні порушення, а саме прийняття рішення податковим органом відповідно до додатку № 12 до Інструкції 449, без врахування змін, внесених наказом Міністерства фінансів України № 790, не може бути наслідком скасування правильного по суті рішення.

Колегія суддів вважає, що при оцінці такого процедурного порушення з боку податкового органу підставно врахувати принципи, які висловлено Верховним Судом в постанові від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, де Верховний Суд зазначив:

«Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.».

Щодо повноважень посадової особи податкового органу ОСОБА_2 на підписання рішення про застосуванням штрафних санкцій.

Так, оскаржене рішення підписано начальником Дружківського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Донецькій області Гвоздик А..

ГУ ДПС у Донецькій області надано до матеріалів справи наказ ДПС України № 132 від 20.01.2021 з додатком, з якого вбачається, що ОСОБА_2 уповноважено на виконання функцій, передбачених ПКУ, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавства з інших питань, контроль за яким покладено на ДПС, перелік яких визначено у додатку, зокрема «16. Підписання (прийняття) рішень про застосування до платників єдиного внеску штрафних санкцій та пені (частина десята, п.1, п.2, п.7 частини одинадцятої ст. 25 Закону № 2464-VI)».

Позивач надав заперечення про долучення таких доказів, посилаючись на те, що відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Між цим, не додав відповідач і докази повноважень посадової особи податкового органу ОСОБА_2 на підписання рішення про застосуванням штрафних санкцій до відзиву на апеляційну скаргу.

Так, судом першої інстанції не було офіційно з`ясовано таку обставину у справі, хоча такі мотиви були підставами позову, апеляційна скарга також містить такі доводи, тому колегія суддів вважає за можливе прийняти копію наказу ДПС України № 132 від 20.01.2021 з додатком в якості доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що відповідачем не підтверджено належними доказами заявлені заперечення в частині надіслання позивачу оскаржуваного рішення в порядку та строки, визначеними законодавством.

Так, ГУ ДПС у Донецькій області рішення про застосування штрафних санкцій від 04.03.2021 № 9 було надіслано рекомендованим поштовим відправленням на адресу позивача (а.с.56).

За закінченням терміну зберігання поштове відправлення повернуто відділенням Укрпошти 19.04.2021 (а.с.57).

Відповідно до Інструкції № 449 рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.

У разі якщо неможливо вручити платнику єдиного внеску рішення про нарахування пені та застосування штрафів поштою у зв`язку з його відсутністю за місцезнаходженням (службових осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб платника єдиного внеску прийняти рішення, рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається врученим платнику єдиного внеску в день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення (п.7 Розділу VII Фінансові санкції).

Згідно п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абз.2 п. 42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З цього приводу у постанові від 06.08.2019 по справі № 520/8681/18 Верховний Суд також зазначив, що «документи контролюючого органу вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику)».

Також позивач наголошує, що «оскаржуване рішення прийняте 04.03.2021, тобто перший примірник мав бути надісланий протягом трьох робочих днів, а тому резюмується, що граничний строк надіслання такого примірника рішення є 09.03.2021, а отримав він таке рішення через 4 місяці та 22 дні. На копії оскаржуваного рішення також відсутній запис про дату отримання першого примірника рішення. Підпис, прізвище та ініціали особи, яка має отримати таке рішення також відсутні».

З цього приводу слід зазначити, що примірник рішення позивача був повернутий, то вже на заяву позивача, листом податкового органу від 22.07.2021 було надано копію рішення, адже оригінал разом із доказами невручення залишається у справі.

Щодо відсутності запису про дату отримання першого примірника рішення, а також підпису та ініціалів платника, суд зазначає, що є очевидним, що такі дані зазначаються лише у випадку вручення рішення особисто платнику під підпис.

Також позивач помилково вважає, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є обов`язковість прийняття, пов`язаної з рішенням, вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки такі рішення суб`єкта владних повноважень є різними за своєю правовою природою, підстави їх прийняття, зміст регулюються різними нормами законодавства, мають відмінні .

Крім того, апеляційним судом не приймаються доводи позивача про не складання та не надіслання йому акта перевірки, оскільки пункт 2 частини одинадцятої статті 25 Закон № 2464-V (підстава, визначена в оскарженому рішенні) та пункт 2 частини 2 Розділу VII Інструкція 449 таких вимог не містять, за умови застосування до платника єдиного внеску штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Також позивач зазначає, що кінцева дата, до якої має нараховуватись та сплачуватись єдиний внесок є 14.01.2020, оскільки 14.01.2020 державним реєстратором внесено запис щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, тому дія Закону № 2464-VI на нього не поширюється.

Частиною 4 ст. 6 Закону № 2464-VI встановлено, що разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем. Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону № 2464-VI після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Даний висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного суду у постанові від 04.12.2013 у справі №6-125цс13.

Внесення запису про припинення діяльності до Єдиного державного реєстру ще не означає остаточну ліквідацію, не знімає з ФОП зобов`язання, які виникли в процесі підприємницької діяльності, а також не скасовує штрафні санкції за їх невиконання.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи позивача не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо доводів податкового органу про пропуск позивачем строку оскарження рішення місцевого суду та наявності підстав для застосування положень п.4 ч.1 ст.299 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що це питання було вирішено під час відкриття апеляційного провадження, причини пропуску строку були визнані поважними, оскільки копію оскарженого рішення отримано в особистому кабінеті позивача в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 08 грудня 2022 року, а з апеляційною скаргою останній звернувся 27 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 200/9851/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 04 квітня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук