Справа № 520/9656/22
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
05 квітня 2023 року Справа № 520/9656/22
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняте 29.10.2022 начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 ;

- зобов`язати уповноважену службову особу ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішити питання щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що в перетині державного кордону позивачу було відмовлено, про що 29.10.2022 було винесено відповідне Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України 15.06.1997 р.н. начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону. Вказане рішення порушує конституційні права позивача, зокрема: на освіту (здобуття знань та професійної орієнтації), порушує право на свободу пересування (при відсутності законних підстав для відмови у перетинанні кордону), на виїзд з України. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Сторони були належним чином повідомлені про прийняття позовної заяви до розгляду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наголосив на правомірності своїх дій. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є військово зобов`язаною особою.

Позивач був зарахований на денну форму навчання другого ступеня до Університету туризму та екології (м. Суха-Безкидзька, Республіка Польща) за напрямом «туризм та відпочинок» на умовах оплати, на період з 01.10.2022 р. до 30.09.2024 р.

Підтвердженням зарахування позивача до вищого навчального закладу є: 1) довідка з Університету від 09.08.2022 про прийняття іноземця на навчання денної форми (з нотаріальним перекладом); 2) студентський квиток, виданий на ім`я позивача від 16.08.2022; 3) договір, укладений між студентом (позивачем) та університетом щодо умов навчання у вищому навчальному закладі; 4) документи, що підтверджують здійснення оплати за навчання позивачем.

Оригінали вказаних документів надійшли на адресу позивача 21.08.2022.

Зібравши повний пакет документів позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому він перебував на військовому обліку, з метою отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як здобувач фахової (професійної) вищої освіти.

Черкаською районною військовою адміністрацією було зроблено запит на ім`я університету з метою отримання підтвердження, що позивач є реальним студентом та зарахований на навчання.

Черкаською районною військовою адміністрацією були отримані відповідні докази з університету.

На підставі вищезазначених документів Черкаською районною військовою адміністрацією було розглянуто клопотання ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією та прийнято рішення про задоволення такого клопотання та надання відстрочки молодшому лейтенанту запасу - позивачу від призову на військову службу за мобілізацією відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як здобувачу фахової (професійної) вищої освіти.

На підтвердження чого позивачу був наданий витяг з протоколу № 48 від 06.10.2022 засідання щодо призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який також був направлений до місцевого територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем приписки.

ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачу була видана довідка для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

В довідці зазначено, що заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має.

У тимчасовому посвідченні офіцера запасу, виданого позивачу також міститься відмітка про те, що останньому надано відстрочку від призову під час мобілізації на 6 місяців.

Позивач реалізовував намагався виїхати в пункті перетину міжнародний автомобільний пункт пропуску "Шегині" до місця навчання: м. Суха-Безкидзька, Республіка Польща.

Позивачем були надані наступні документи уповноваженим особам прикордонної служби України: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) тимчасове посвідчення офіцера запасу; 3) довідка для виїзду за кордон; 4) витяг з протоколу засідання щодо надання відстрочки; 5) довідка з університету про прийняття іноземця на навчання денної форми (з нотаріальним перекладом); 6) студентський квиток, виданий на ім`я позивача; 7) договір, укладений між студентом (позивачем) та університетом щодо умов навчання у вищому навчальному закладі; 8) документи, що підтверджують здійснення оплати за навчання позивачем.

Однак, в перетині державного кордону позивачу було відмовлено, про що 29.10.2022 було винесено відповідне рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону.

Не погоджуючись рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до Харківського окружного суду за захистом своїх прав.

По суті спірних вимог суд зазначає наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05 листопада 2009 року № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI).

Відповідно до положень частин першої четвертої статті 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Частиною першою статті 7 Закону № 1710-VI встановлено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Таким чином, рішення та дії уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05 листопада 2009 року № 1710-VI.

Виключно уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України мають законодавче право на прийняття Рішення про перетин державного кордону.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII).

Згідно із статтею 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Статтею 6 Закону № 3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Так, згідно з частиною першою вказаної статті право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд зазначає, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану.

Так, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, які передбачені статтею 33 Конституції України, а саме: щодо того, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Статтями 1, 2 Закону № 389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Пунктом 6 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Таким чином в Україні, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями можуть встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян.

Особливий режим в`їзду і виїзду, який встановлено у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, повинен був враховуватись і був врахований відповідачем при прийнятті Рішення стосовно позивача.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 3857-XII правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначений Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724) (далі Правила №57, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту 2 Правил № 57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Згідно з пунктом 2-6 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Разом з цим, статтею 23 Закону № 3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, абзацом другим частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII встановлено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Водночас згідно з пунктом 2-6 Правил № 57 таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII .

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Порядок №921).

Відповідно до пункту 2 Порядку №921 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Згідно з пунктом 16 Порядку №921 військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів:

- для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

- для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Відповідно до пункту 56 Порядку №921 про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Вказане кореспондується також з нормами Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 2016 року №582/2016.

Військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу в розумінні зазначеного вище Положення є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Згідно з нормами вказаного Положення у посвідченні про приписку до призовної дільниці або у військовому квитку, серед іншого, проставляється відмітка про зняття військовослужбовця з військового обліку.

Отже, з проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регламентують порядок здійснення військового обліку, єдиними документами, що посвідчують факт зняття особи з військового обліку є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з відповідною відміткою.

Відповідно до вимог Закону №2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Суд також враховує, що Законом №3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації, та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону, необхідно надати підтверджуючі документи.

Відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного позивач прийнятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_7 та в розділі «Про зняття з обліку» відсутня відмітка про зняття з військового обліку, а в розділі 12 Особливі відмітки зазначено: «Надано відстрочку на 6 місяців на підставі витягу з протоколу №48 від 6 жовтня 2022 р. Відповідно до абзацу другого частини третьої ст. 23 Закону України.»

Тож у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного відсутня відмітка про зняття з військового обліку позивача, як це передбачено абзацом 4 пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Таким чином, позивача не знято з військового обліку, а лише надано відстрочку від призову на строкову службу, що свідчить про те, що він все одно є військовозобов`язаним.

Отже, позивач належить до категорії осіб, визначених в абзаці другому частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, а тому правом перетину державного кордону в умовах воєнного стану не наділений.

Суд зауважує, що предметом розгляду в цій справі є правомірність /неправомірність прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачеві в перетинанні державного кордону, а не питання правомірності/неправомірності призову позивача на військову службу під час мобілізації та відстрочки позивача від призову на військову службу під час мобілізації, а відтак до предмету доказування у цій справі належить обставина дотримання/недотримання позивачем саме правил перетину державного кордону України, та правомірності дій відповідача.

Оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин діяв правовий режим воєнного стану, у зв`язку з введенням якого можуть обмежуватися конституційні права, які визначені статті 33 Конституції України, щодо перетину державного кордону в умовах надзвичайного або воєнного стану здобувачами професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, суд доходить висновку, що рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону та наданні дозволу на перетин кордону України є правомірним.

Право на навчання та право на перетин державного кордону в умовах надзвичайного або воєнного стану є різними видами права.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 278, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2023 року.

Суддя Сагайдак В.В.