Справа № 620/4781/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4781/22 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Юлії Олександрівни на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Юлії Олександрівни, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати «Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» № 63119684 від 28.01.2022 державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Ю.О.;

- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Ю.О. зареєструвати ОСОБА_1 право власності на гараж за адресою АДРЕСА_1 на підставі Технічного паспорту на гараж по АДРЕСА_1 , витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ТІ01:3202:-2505-2367- 4440, довідки ТОВ «ТК БТІ» №987 від 11.11.21, Свідоцтва на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 05.12.2013.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана відмова у державній реєстрації права власності є правомірною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 09.12.2021 ОСОБА_1 подав до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації нежитлового приміщення - гаража, розташованого по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:046:6677.

Позивачем до вищевказаної заяви додано такі документи: технічний паспорт на гараж; витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ТІ01:3202:-2505-2367-4440; довідку ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» №987 від 11.11.2021; свідоцтво на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 05.12.2013.

Відповідно до характеристик гаража, зазначеного в технічному паспорті, рік спорудження/реконструкції об`єкта нерухомості - березень 1992 рік.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, 14.12.2021 державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Ю.О. прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62260749, надавши 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для подачі документів, що підтверджують присвоєння такому об`єкту адреси та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

У подальшому, 28.01.2022 державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Ю.О. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63119684, яким, відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення - гараж, розташованого по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:046:6677, у зв`язку з тим, що протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не подано документи, що підтверджують присвоєння такому об`єкту адреси та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем, до заяви додано всі необхідні документи для реєстрації права власності на гараж. В оскаржуваному рішенні державним реєстратором не наведено конкретних обставин, що стали підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

За визначенням пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої, другої статті 31 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553; далі - Порядок № 1127).

Згідно пунктів 77, 78 цього Порядку державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 80 Порядку № 1127 державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Якщо у відомостях про адресу завершеного будівництвом об`єкта, передбаченого цим пунктом, відсутні необхідні реквізити адреси, передбачені частиною четвертою статті 26-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", застосовуються пункти 77 або 79 цього Порядку.

Згідно частини першої статті 20 Закону № 1952-IV заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

За змістом пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Частиною другою цієї статті передбачено, що державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 23 Закону № 1952-IV якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV визначено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є те, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Згідно частини першої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав прийняте на підставі норми пункту 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV з огляду на не усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції у першу чергу вважає за необхідне окреслити межі спору у даній справі.

Так, позивач оскаржує виключно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63119684 від 28.01.2022 і просить зобов`язати відповідача зареєструвати право власності на спірний об`єкт. З огляду на це, предметом доказування у даній справі першочергово є підстави, за яких відповідач відмовив у державній реєстрації прав, а саме не усунення позивачем обставин, які слугували підставою для зупинення розгляду заяви. І лише разі встановлення, що такі факти не існували, суд має дослідити наявність підстав для реєстрації за позивачем спірного об`єкту.

Так, за результатами поданих позивачем документів, державним реєстратором прийняте рішення від 14.12.2021 № 62260749 про зупинення розгляду заяви з огляду на подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством, а саме: документ, що підтверджує присвоєння об`єкту адреси та документ, що підтверджує присвоєння прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Надання оцінки підставам, за яких був зупинений розгляд заяви позивача, не входить до предмету доказування у даному спорі, позаяк в силу частини першої статті 37 Закону № 1952-IV рішення державного реєстратора від 14.12.2021 № 62260749 є самостійним предметом оскарження. Вихід у даному спорі за межі позовних вимог, на переконання колегії суддів, шляхом надання оцінки правомірності вказаного рішення, є неможливим, оскільки це змінить не лише предмет спору, а й обставини, що підлягають доказуванню. З огляду на це, колегія суддів вважає помилковим надання оцінки судом першої інстанції підставам, за яких державний реєстратор зупинив розгляд заяви позивача.

Відтак, для цілей вирішення даного спору слід дослідити чи були позивачем у встановлений строк усунуті обставини, які слугували підставою для зупинення розгляду заяви, а саме чи були надані державному реєстратору документи, що підтверджують присвоєння об`єкту адреси та прийняття його в експлуатацію.

Як свідчать матеріали справи та чого не заперечено позивачем, вказаних документів у встановлений законом строк ним до державного реєстратора подано не було. Відомостей про фактичну наявність таких документів та/або про обставини, які перешкодили їх наданню позивач не надав.

Наведене дає підстави для висновку, що відмовляючи у державній реєстрації відповідач діяв правомірно, дотримуючись імперативних приписів частин п`ятої статті 23 та пункту 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, які зобов`язують державного реєстратора у разі, якщо після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, відмовити у державній реєстрації прав.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Юлії Олександрівни задовольнити.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Юлії Олександрівни, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких