Справа № 420/11726/22
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11726/22
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Танасогло Т.М.

Розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2022р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022р. ТОВ «МПК ТАЕРС» звернулося в суд із позовом до Одеської митниці, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500020/2022/000215 від 22.02.2022р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р.;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500020/2022/000223 від 23.02.2022р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р.;

- стягнути з Одеської митниці на користь ТОВ «МПК ТАЕРС» судові витрати у розмірі 34 928,83грн., в тому числі: судовий збір у розмірі 14 928,93 грн., витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов контракту від 25.08.2020р., на його користь здійснено поставку партії відповідного товару. З метою митного оформлення вказаного товару, позивачем подано до митного органу митні декларації та документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Однак, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів. На підставі вказаного, митним органом прийнято оскаржувані рішення.

Позивач зазначає, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте, Одеською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесені картки відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач звертає увагу на те, що Одеською митницею в оскаржуваних рішеннях не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішень про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Позивач не погоджується із зазначеними у рішеннях доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2022р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500020/2022/000215 від 22.02.2022р..

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р..

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500020/2022/000223 від 23.02.2022р..

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р..

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ТОВ «МПК ТАЕРС» суму сплаченого судового збору в розмірі 17 409,83грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ТОВ «МПК ТАЕРС» суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн..

В апеляційній скарзі Одеська митниці посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, представник ТОВ «МПК ТАЕРС» в судове засідання не з`явився, однак, подав відзив, в якому просив розглядати дану справу без їхньої участі, в порядку письмового провадження.

Представник Одеської митниці у судове засідання з`явився, підтримав доводи апеляційної скарги nа не заперечував про подальший розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган приймаючи оскаржувані рішення діяв з порушенням норм митного законодавства України, оскільки товариством надано усі необхідні документи для розмитнення товару.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 25.08.2020р. між TIRELINK CO. LTD та ТОВ «МПК ТАЕРС» укладено контракт за №20 МРК-ТRS, відповідно до якого продавець - TIRELINK CO. LTD зобов`язується поставити на користь покупця ТОВ «МПК ТАЕРС» товар шини.

Пунктом 4.1 вказаного контракту визначено, що умови поставки згідно Інкотермс 2010 визначаються в інвойсах і Специфікаціях до кожної партії товару.

Умови оплати товару передбачені розділом 5 вказаного контракту, зокрема, визначено, що оплата за цим Контрактом здійснюються в доларах США. Платежі за продукцію здійснюються покупцем банківським переказом відповідно до платіжних реквізитів, зазначених у Статті 16 цього Контракту. Передоплата партії продукції, що поставляється за цим Контрактом, здійснюється покупцем, частинами. Витрати, пов`язані з оформленням продукції на території країни Продавця несе Продавець. Поза територією країни продавця, несе покупець (т.1 а.с.43-45).

В подальшому, на виконання умов зазначеного контракту здійснено поставку партії товару: шини пневматичні, гумові, нові, для автобусів і вантажних автомобілів.

З метою митного оформлення товарів шини пневматичні, гумові, нові, для автобусів і вантажних автомобілів позивач, керуючись ч.1 ст.49, ч.2 ст.53 МК України, подав до відповідача митні декларації та документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме:

1) Митну декларацію за №UA500020/2022/005516 від 21.02.2022р. та документи, що підтверджують митну вартість товарів на суму 145 925дол.США і обраний метод її визначення, зокрема: сертифікат відповідності від 18.02.2022р., сертифікат відповідності від 18.02.2022р., пакувальний лист від 10.11.2021р., комерційний інвойс №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р., коносамент №ONEYTA1PWA110300 від 16.11.2021р., сертифікат про походження товару від 18.11.2021р., комерційна пропозиція від 9.11.2021р., видаткова накладна від 26.01.2022р., прайс-лист від 10.11.2021р., висновок експерта №.20-68/02-2022 від 21.02.2022р., специфікація №1 від 10.11.2021р., контракт №20MPK-TRS від 25.08.2020р. із додатками, сертифікат від 5.10.2021р., лист ТОВ «МПК ТАЕРС» за №1011/3 від 10.11.2021р., митна декларація країни відправлення №00092126, митна декларація країни відправлення №00092127, митна декларація №ua5000130/2022/005516 від 21.02.2022р.;

2) Митну декларацію №UA500020/2022/005772 від 22.02.2022р. та документи, що підтверджують митну вартість товарів на суму 145 579дол.США і обраний метод її визначення, зокрема: сертифікат відповідності від 21.02.2022р., пакувальний лист від 19.11.2021р., комерційний інвойс №21HFMPK012F-TBR від 19.11.2021р., коносамент №ONEYTA1PWD556600 від 24.11.2021р., сертифікат про походження товару від 23.11.2021р., комерційна пропозиція від 18.11.2021р., видаткова накладна від 26.01.2022р., банківський платіжний документ від 17.02.2022р. на суму 73 000дол.сша, прайс-лист від 19.11.2021р., висновок експерта №.20-72/02-2022 від 22.02.2022р., специфікація №1 від 19.11.2021р., контракт №20MPK-TRS від 25.08.2020р. із додатками, сертифікат від 5.10.2021р., лист ТОВ «МПК ТАЕРС» за №0911/1 від 19.11.2021р., митна декларація країни відправлення №00094244, митна декларація країни відправлення №00094249, митна декларація №ua5000130/2022/005772 від 22.02.2022р..

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості, митним органом було встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: за результатами проведення митного контролю, відповідачем прийняті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500020/2022/000215 від 22.02.2022р. та за №UA500020/2022/000223 від 23.02.2022р., а також рішення про коригування митної вартості за №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р., за №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р..

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що підставами для прийняття оскаржуваних рішень стали наступні розбіжності, які викладені в оскаржуваних рішеннях:

1) за №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р. (т.1 а.с.30-31), а саме:

- відповідно до п.5.3 контракту передплата за поставлений товар здійснюється частинами; проте ні в інвойсі та інших супровідних документах не зазначено інформацію про умови оплати за товар (передплата/післяплата). Таким чином, у наданих до митного оформлення документах відсутні точні відомості про здійснення оплати за товар,

- згідно п.4.1 Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 3.06.2020 №3 умови поставки визначаються в специфікаціях до кожної партії товару. Відповідно до наданої специфікації від 10.11.2021 №1 товар поставляється на умовах поставки FOB. Проте в наданій до митного оформлення ЕМД товар поставляється на умовах CFR,

- у наданому до митного оформлення прайс-листі, зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставок CFR,

- у наданих копіях митних декларацій країни відправлення від 14.11.2021 №00092126; 00092127, в пакувальному листі, який не містить ані номера, ані дати створення, зазначено номер коносаменту від 16.11.2021 №ONEYTA1PWA110300, якого станом на 14.11.2021 та ще не існувало,

- відповідно до наданого до митного оформлення рахунку-фактури (інвойсу) поставка товару здійснюється на умовах CFR ODESSA. Документи, що підтверджують вартість фрахту та транспортні витрати до митного оформлення не надавались,

- у наданій до митного оформлення комерційній пропозиції зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставок CFR. Крім того не зазначено період, на який дійсна дана пропозиція;

2) за №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р. (т.1 а.с.49-50), а саме:

- відповідно до п.5.3 контракту передплата за поставлений товар здійснюється частинами, проте ні в інвойсі та інших супровідних документах не зазначено інформацію про умови оплати за товар (передплата/післяплата). Таким чином, у наданих до митного оформлення документах відсутні точні відомості про умови здійснення оплати за товар,

- у наданому до митного оформлення банківському платіжному документі, що стосується товару від 17.02.2022 № б/н значиться сума у дол. США, яка не відповідає жодному з наданих товаросупровідних комерційних документів,

- у наданому до митного оформлення прайс-листі зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR,

- у рахуноку-фактурі (інвойсі) від 19.11.2021 № 21HFMPK012F-TBR, в пакувальному листі від 19.11.2021 № б/н зазначено номер коносаменту від 23.11.2021, але до митного оформлення наданий коносамент від 24.11.2021,

- відповідно до наданої до митного оформлення специфікації поставка товару здійснюється на умовах CFR ODESSA. Документи, що підтверджують вартість фрахту та транспортні витрати до митного оформлення не надавались,

- у наданій до митного оформлення комерційній пропозиції зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR.

Позивач, вважає, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, та такими, що прямо суперечать нормам та вимогам Митного кодексу України, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним адміністративним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність прийняття оскаржуваних рішень митним органом, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.1 ст.49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою

Згідно ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У відповідності до ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч.4 ст.53 МК України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями ч.5 ст.53 МК України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Приписами ч.3 ст.54 МК України визначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У відповідності до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

У відповідності до ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами ч.2 ст.57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно з ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу .

Відповідно до ч.4 ст.57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності

Положеннями ч.2 ст.57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевказані норми, судова колегія вважає, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, судова колегія зазначає, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Що стосується посилань митного органу в оскаржуваних рішеннях за №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р. (т.1 а.с.30-31) та за №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р. (т.1 а.с.49-50) на відсутність у наданих до митного оформлення документах точних відомостей про умови здійснення оплати за товар, то судова колегія зазначає, що відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо умови оплати за товар (термінів оплати) не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто, термін оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Що стосується посилання митного органу в оскаржуваному рішенні за №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р. на розбіжності обраних умов поставки, що зазначені у специфікації №1 від 10.11.2021р. та наданій до митного оформлення ЕМД, то судова колегія зазначає наступне.

Так, у відповідності до змісту «Інкотермс 2010» - CFR (cost and Freight) - «Вартість і фрахт» означає, що продавець поставляє товар на борт судна або надає поставлений таким чином товар. При цьому, продавець зобов`язаний укласти договір та оплатити всі витрати та фрахт, необхідні для доставки товару до вказаного порту призначення.

Враховуючи вказані положення, у розумінні «Інкотермс 2010» термін «Фрахт» включає в себе всі витрати, які необхідні для доставки товару до порту призначення, в тому числі витрати на упаковку та пакування, по навантаженню товару на борт судна, перевезення товару до порту призначення та будь-які збори в зв`язку з вивантаженням товару у порту призначення, які покладаються на продавця.

Умови поставки FOB (… named port of shipment) англ. Free On Board, або Франко борт (… назва порту відвантаження) термін Інкотермс 2010, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом. Продавець за умовами поставки FOB зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту, переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. Ціна FОВ (FОВ ргісе) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з Специфікації №1 від 10.11.2021р. до інвойсу №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р. (т.1 а.с.46), що остання містить інформацію щодо вартості товару розрахованої за умовами поставки FOB та інформацію щодо витрат на транспортування за умовами поставки CFR (фрахт) (10 800дол. США).

Відповідно до митної декларації №UA500020/2022/005516 від 21.02.2022р. умови поставки даної партії товару зазначені CFR.

Отже, надані товариством до розмитнення документи підтверджують поставку товару на умовах CFR, тобто зі сплатою фрахту, який у Специфікації №1 від 10.11.2021р. до інвойсу №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р. зазначений в розмірі 10 800дол. США.

При цьому, судова колегія зазначає, що митним органом не вказано яким чином зазначення в специфікації №1 від 10.11.2021р. умов поставки FOB, а в поданій ЕМД умов поставки CFR впливає на неможливість визначення митної вартості товару з урахуванням того, що надані документи містили відомості щодо вартості товару окремо за умовами FОВ, та відомості щодо ціни фрахту на цей товар за умовами CFR.

Що стосується посилання податкового органу в оскаржуваному рішенні за №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р. на надання позивачем до митного оформлення банківського платіжного документа, що стосується товару від 17.02.2022р. № б/н, в якому значиться сума у дол. США, що не відповідає жодному з наданих товаросупровідних комерційних документів, то судова колегія зазначає, що відповідно до розділу 5 контракту від 25.08.2020р. за №20 МРК-ТRS між TIRELINK CO. LTD та ТОВ «МПК ТАЕРС» оплата за цим Контрактом здійснюються в доларах США. Платежі за продукцію здійснюються покупцем банківським переказом відповідно до платіжних реквізитів, зазначених у Статті 16 цього Контракту. Передоплата партії продукції, що поставляється за цим Контрактом, здійснюється покупцем, частинами. Витрати, пов`язані з оформленням продукції на території країни Продавця несе Продавець. Поза територією країни продавця, несе покупець (а.с.43-45).

Отже, апеляційний суд, враховуючи суму відповідного платежу, а також його призначення, що вказані у відповідній графі платіжного доручення за №287JBKLM2 (т.1 а.с.64), зазначає, що вказаним банківським документом підтверджено внесення ТОВ «МПК ТАЕРС» попередньої оплати за товар, що відповідає умовам зовнішньоекономічного контракту №20MPK-TRS від 25.08.2020р., Додатковій угоді №1 від 1.11.2021р. та порядку оплати, що погоджений сторонами, а тому не може свідчити по порушення позивачем порядку обчислення митної вартості товару.

При цьому, судова колегія зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2018р. по справі за №815/329/17 вказав на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Окрім того, судова колегія вважає необґрунтованими посилання митного органу, як на підставу прийнятих рішень, на те, що у наданих до митного оформлення прайс-листах зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданих ЕМД товари постачаються на умовах поставок CFR з урахуванням того, що прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений ч.2 ст.53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки здійснення оплати за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом (Рішення ВС від 22.12.2020р. у справі за №420/2850/19).

Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів) не впливає на числове значення заявленої митної вартості товарів та не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Щодо посилання митного органу в оскаржуваному рішенні за №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р. на те, що у наданих копіях митних декларацій країни відправлення від 14.11.2021р. за №00092126 та за №00092127, в пакувальному листі, який не містить ані номера, ані дати створення, зазначено номер коносаменту від 16.11.2021р. №ONEYTA1PWA110300, якого станом на 14.11.2021р. ще не існувало, то судова колегія виходить з наступного.

Так, в інвойсі, митній декларації країни відправлення, пакувальному листі зазначається номер та дата бронювання місця на судні.

Номер бронювання місця на судні (букінг) вказується й безпосередньо у коносаменті за №ONEYTA1PWA110300 від 16.11.2021р. в графі «Booking №» («бронювання») TA1PWA110300, а «ONE» є скороченим найменуванням морської лінії Ocean Network Express та є ідентичним зазначеному номеру бронювання у митній декларації країни відправлення, інвойсі та пакувальному листі.

Отже, товариством подані коносаменти, які підтверджують факт морського перевезення товарів щодо яких здійснювалось митне оформлення.

Зі змісту митних декларацій країни відправлення, пакувальних листів, інвойсів, поданих разом з митними декларціями, вбачається, що товар, його вага та кількість, номери контейнерів співпадають, тобто оцінюваний товар можливо ідентифікувати з відповідною поставкою, а підстави для сумніву у достовірності числових значень складових митної вартості товару відсутні.

Крім того, коносамент сам по собі не є документом, що підтверджує складові митної вартості товару, що перевозиться на морському судні.

При цьому, апеляційний суд вказує на те, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п.6 ч.2 ст.53 МК України).

Отже, коносамент є додатковим документом зміст якого не міг вплинути та не вплинув на результати оформлення позивачем митних декларацій.

В той же час, судова колегія вважає необґрунтованими твердження митного органу в оскаржуваних рішеннях щодо ненадання позивачем документів, які підтверджують вартість фрахту та транспортні витрати до митного оформлення.

Так, приписами п.4.1 контракту №20MPK-TRS від 25.08.2020р. визначено, що умови поставки згідно Інкотермс-2010 визначаються в специфікаціях на кожну партію товару.

При цьому, п.3.3 контракту №20MPK-TRS від 25.08.2020р. встановлено, що ціни на продукцію зазначаються в інвойсах до контракту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що згідно з Специфікації №1 від 10.11.2021р. до інвойсу №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р., інвойсу №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р., Специфікації №1 від 19.11.2021р. до інвойсу №21HFMPK012F-TBR від 19.11.2021р., інвойсу №21HFMPK012F-TBR від 19.11.2021р. поставка товарів здійснювалася на умовах Інкотермс CFR Одеса.

Як вбачається з інвойсів: №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р. ціна партії товару визначена на умовах поставки CFR ODESSA в загальній сумі 145 925дол.США, з яких вартість товару 135 125дол.США та 10 800дол.США вартість фрахту (транспортні витрати) (т.1 а.с.26); №21HFMPK012F-TBR від 19.11.2021р. (т.1 а.с.172), ціна партії товару визначена на умовах поставки CFR ODESSA в загальній сумі 145 579дол.США, з яких вартість товару 134 779дол.США та 10 800дол.США вартість фрахту (транспортні витрати).

В той же час, специфікація №1 від 10.11.2021р. до інвойсу №21HFMPK012E-TBR від 10.11.2021р. та специфікація №1 від 19.11.2021р. до інвойсу №21HFMPK012F-TBR від 19.11.2021р. містять вартість товару, розраховану для кожної окремої одиниці продукції за умовами поставки FOB, при цьому, в них окремо зазначено вартість фрахту на умовах поставки CFR ODESSA та загальна вартість товару, яка розрахована на умовах поставки CFR ODESSA.

Поставка товарів на умовах Інкотермс CFR Одеса передбачає, що продавець зобов`язаний укласти договір перевезення та оплатити всі витрати, необхідні для доставки товару до вказаного порту призначення, у тому числі і фрахт.

Отже, у ціну товару включена вартість перевезення, Товариство не зобов`язано, а МК України не містить вимоги про надання митному органу окремо документів про вартість перевезення товарів, яка включені у ціну контракту та не впливають на визначення митної вартості.

При цьому, судова колегія вважає необґрунтованими посилання митного органу у своїх рішеннях №UA500020/2022/000169/2 від 22.02.2022р., №UA500020/2022/000177/2 від 23.02.2022р., на те, що у наданих до митного оформлення комерційних пропозиціях зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданих ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR та не зазначено період, на який дійсна дана пропозиція, оскільки комерційна пропозиція - це документ, в якому чітко сформульовані умови потенційного співробітництва, його переваги та очікуваний результат. Такий документ допомагає донести до потенційного клієнта переваги продукту, умови співпраці, ознайомитися з асортиментом товарів або переліком послуг, тому направляється на підприємство до укладення договору, контракту. Відповідно до приписів Митного кодексу України комерційна пропозиція не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів. Надана комерційна пропозиція не може бути використана для підтвердження митної вартості товару, оскільки відповідно до ст.53 Митного Кодексу України для підтвердження митної вартості використовується прайс-лист виробника товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021р. по справі за №804/2584/16.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновки митного органу є протиправними та не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, п.6 ч.2 ст.53 МК України та умовам поставки, визначеними сторонами зовнішньоекономічного контракту.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, судова колегія зазначає наступне.

Приписами п.2 ч.2 ст.55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються помер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012р. №598).

При цьому, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018р. у справі за №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Проте, як вбачається із гр.33 оскаржуваного рішення, коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційних умов тощо, відповідачем не здійснювалось.

Апеляційний суд погоджується із твердженням товариства про те, що митний орган неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи.

Положеннями ч.1 ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, приписами ч.2,3,6 ст.57 МК України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У ч.8 ст.57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналізуючи вказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що митний орган неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи при об`єктивній можливості їх застосування.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Що стосується питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ст.134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспівмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (п.95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається із матеріалів справи, що представником ТОВ «МПК ТАЕРС» заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді надання послуг правової допомоги та представництві інтересів товариства у суді апеляційної інстанції у розмірі 16 000грн..

Розглянувши вищезазначене, судова колегія вважає, що в даному випадку, предмет спору у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів є не значними.

Отже, заявлені до відшкодування витрати у розмірі 16 000грн. на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, судова колегія зазначає, що наведені докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи те, що дана справа віднесена до справ незначної складності, з огляду на те, що в даному випадку представником позивача під час апеляційного розгляду було підготовлено та подано лише відзив на апеляційну скаргу, участі в судовому засіданні він не приймав, апеляційний суд приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в апеляційній інстанції становить 3 000грн..

Враховуючи зазначене та критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені ч.5 ст.134 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 3 000грн..

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне частково задовольнити заяву представника ТОВ «МПК ТАЕРС» та стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2022р. залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, 21А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (03045, м.Київ, Столичне шоссе, буд.98, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло