Справа № 300/1407/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви в частині позовних вимог
"04" квітня 2023 р. справа № 300/1407/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій щодо нарахування і виплату додаткової винагороди з 24.02.2022 по 20.01.2023, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) 24.03.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач), яким просить:
- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі по тексту також - Постанова №168), в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 по 18.07.2022 та додаткової винагороди в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно починаючи з 19.07.2022 по 20.01.2023;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постанова №168, в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 по 18.07.2022 та додаткової винагороди в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно починаючи з 19.07.2022 по 20.01.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 20.01.2023 та докази поважності причин його пропуску.
Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд у коментованій ухвалі встановлює обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких, зокрема, відніс наступне:
"Виходячи із усталеної судової практики Верховного Суду щодо спільного застосування норм КАС України і КЗпП України до правовідносин із оплати праці у відносинах публічної служби з огляду на положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції до змін, внесених Законом №2352-IX, які діяли до 18.07.2022 та передбачали вирішення судами спору про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком у правовідносинах із "порушення законодавства про оплату праці працівник", то суддя відзначає, що за спірний період з 24.02.2022 по 18.07.2022, місячний строк звернення до суду не застосовується.
В той же час, щодо періоду з 19.07.2022 по 20.01.2023, то позовні вимоги за цей період, обмежені місячним строк звернення до суду, а у спірному випадку за кожний місяць невиплаченої, як вважає позивач, винагороди окремо.
Так, предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача вчинити дії/прийняти рішення щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 20.01.2023 в розмірі 10 000,00 гривень, а також стягнення такої винагороди.
Тобто підставою звернення до суду з цим позовом стала невиплата ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка, за аргументами останнього, підлягала виплаті щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року.
Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.
Відповідно до пункту 17 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №384 від 26.08.2020, виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця.
Таким чином, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони є щомісячним періодичним платежем. Отже, дата отримання та її розмір відомі або мають бути відомі особі, яка її отримує. Тобто, з дня отримання грошового забезпечення, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадки, коли така особа не отримувала щомісячного грошового забезпечення своєчасно за відповідний місяць служби - "не пізніше останнього робочого дня місяця", чи була з об`єктивних причин позбавлена можливості отримувати таке грошове забезпечення за спірний період.
З огляду на те, що виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця згідно з пунктом 17 Порядку №384, позивач повинен був дізнатися про невиплату йому у відповідному місяці додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, за умови відсутності затримки такої виплати. Таким чином перебіг строку звернення до суду починається по кожній такій щомісячній виплаті грошової винагороди з наступного дня за днем її виплати.
Разом з цим, позивач доводить до відома суду про ймовірне порушення його права на належний розмір пенсії з лютого 2022 року, втім з рапортом про виплату такої винагороди ОСОБА_1 звернувся до відповідача тільки 24.03.2023.
ОСОБА_1 до позовної заяви не долучено доказів затримки виплати позивачу грошового забезпечення за вказані періоди, зокрема, й за січень 2023 року.
Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду щодо виплати додаткової винагороди за липень 2022 року (період з 19.07.2022 по 31.07.2022), серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року (період з 01.01.2023 по20.01.2023)".
У мотивувальній частині ухвали суду про залишення позову без руху, ОСОБА_1 роз`яснено про те, що позивач не надав суду пояснень в частині причин пропуску ним строків звернення до суду, окремо:
- більше двох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за останній місяць спірного періоду січень 2023 року;
- більше трьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за грудень 2022 року;
- більше чотирьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за листопад 2022 року;
- більше п`ятьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за жовтень 2022 року;
- більше шістьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за вересень 2022 року;
- більше семи місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за серпень 2022 року;
- більше восьми місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за липень 2022 року по день звернення до суду (24.03.2023).
Позивач стверджує, що протягом 2022 року (з липня по грудень місяць) він неодноразово усно звертався з проханням до керівника територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області щодо здійснення виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану", на що отримував відповідь, що в разі надходження коштів буде здійснено відповідний розрахунок.
Враховуючи вказане, 30.09.2022 позивач подав рапорт із проханням надати йому роз`яснення щодо невиплати йому належної грошової винагороди відповідно до Постанови №168. У відповідь на такий рапорт 04.10.2022 позивачу письмово повідомили про неможливість виплати коштів, оскільки фінансовий ресурс Служби судової охорони не дозволяє здійснити спірну виплату. У затвердженому Державною судовою адміністрацією України в кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідних кошторисах територіальних управлінь Службою видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168 не передбачено та не затверджено.
Після чого позивач знову чекав вирішення питання виплати додаткової винагороди, визначеної Постановою №168, відтак, враховуючи вказані обставини він звернувся до суду із позовними вимогами щодо нарахування та виплати додаткової винагороди з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Дослідивши подані ОСОБА_1 письмові пояснення у заяві від 31.03.2023 та матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, що свідчить про наявність підстав для визнання причин пропуску місячного строку звернення до суду неповажними, зважаючи на таке.
Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За змістом частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, в силу вимог частини 5 статті 122 КАС України, встановлюється місячний строк.
З аналізу зазначених положень процесуального закону, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
В частині правового регулювання дотримання строків звернення до суду в період з 19.07.2022 по 20.01.2023 суд сформував відповідні мотиви, про що вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без рух від 29.03.2023, зокрема:
"... відповідно до частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".
Однак пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (надалі по тексту також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.
Тобто, після внесення Законом №2352-IX коментованих змін, частиною 2 статті 233 КЗпП України не врегульовано питання щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а лише встановлено строк звернення до суду виключно у справах:
- про звільнення працівника (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення);
- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).
Оскільки спірні правовідносини стосуються зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплати додаткову винагороду ОСОБА_1 під час проходження ним служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні, аналізовані положення статті 233 КЗпП України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.
Натомість, варто відзначити, що позивач в розумінні Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не є звичайним працівником, правовідносини якого з відповідачем, як вважає ОСОБА_1 , врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.
Прийняття на службу в Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, її проходження та звільнення із такої служби в силу вимог Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Положення про Службу судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя №1051/0/15-1 від 04.04.2019, є публічною службою.
За загальними правилами до правовідносин щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення спеціального закону, яким у досліджуваному випадку є КАС України, а не КЗпП України.
Поняття "проходження" публічної служби охоплює в собі всі без винятку правовідносини із нарахування та виплати грошової винагороди (не заробітної плати) співробітників Служби судової охорони, що, серед іншого, в першу чергу врегульовано положеннями статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони", а не Законом України "Про оплату праці" від 24.03.1995 за №108/95-ВР чи КЗпП України.
Дійсно у правовідносинах із вирішення (врегулювання) "трудового спору" працівник (не суб`єкт публічної служби) враховує положення КЗпП України, а от при вирішенні публічно-правового спору із "проходження публічної служби" слід керуватися саме приписами спеціального процесуального закону - КАС України.
Виключно у тих випадках, коли норми КАС України чи інших спеціальних нормативно-правових актів не врегульовують (не визначають, не передбачають) певні правила поведінки у відносинах публічної служби, то слід керуватися нормами загального трудового права, якими є положення КЗпП України.
Так, єдиною чинною процесуальною нормою, яка визначає строк звернення до суду з позовом осіб, які проходять публічну службу в Службі судової охорони, та яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є частина 5 статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк для звернення до суду.
Цей строк є спеціальним у спірних правовідносинах та починає обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів".
Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 вказала:
"...правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду".
Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Так, в заяві про поновлення пропущеного строку від 31.03.2023 позивач не зазначив жодних обставин, які б об`єктивно перешкоджали йому без зайвих зволікань, в розумний строк після щомісячного отримання грошового забезпечення, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернутись до відповідача із рапортом про надання позивачу відповідної інформації про складові грошового забезпечення, зокрема, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 додаткової винагороди.
Суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022, офіційно опублікована 28.02.2022 в "Урядовому кур`єрі", номер №43, та знаходиться у відкритому доступі, зокрема, в мережі Інтернет, наприклад за посиланням:://zakon.rada.gov.ua.
Проте, позивач в спірному випадку тільки 21.03.2023 звернувся до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області із рапортом про надання інформацію про виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168, що не може свідчити про своєчасність, без зайвих зволікань після щомісячного отримання грошового забезпечення, звернення до відповідача про отримання інформації про виплату вказаної додаткової винагороди.
Більше того, позивач у заяві від 31.03.2023 не заперечує, а констатує, що йому протягом 2022 року було відомо про порушення свого права на спірну винагороду, в тому числі не задоволення власного рапорту від 30.09.2022.
За змістом частини 1 статті 123, частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.
У пункті 47 Рішення Суду зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 за №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім цього, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Отож, ОСОБА_1 не надав суду пояснень щодо причин пропуску ним строків звернення до суду, окремо, з 19.07.2022 по день звернення до суду (24.03.2023), зокрема:

- більше двох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за останній місяць спірного періоду січень 2023 року;

- більше трьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за грудень 2022 року;

- більше чотирьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за листопад 2022 року;

- більше п`ятьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за жовтень 2022 року;

- більше шістьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за вересень 2022 року;

- більше семи місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за серпень 2022 року;

- більше восьми місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за липень 2022 року.

Відтак, суддя констатує, що заява ОСОБА_1 від 31.03.2023 в частині вимог про поновлення порушеного права з 19.07.2022 по 20.01.2023 так і не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, а доводи позивача не спростовують позиції судді щодо наявності підстав для обмеження права позивача на звернення до суду місячним строком.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Враховуючи наведене, у зв`язку із відсутністю належного обґрунтування поважності пропуску місячного строку звернення до суду, позовна заява вважається поданою без дотримання відповідного строку звернення до суду в частині вимог за період з 19.07.2022 по 20.01.2023.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

Оскільки позивачем у встановлений законом строк не було наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку в частині позовних вимог, то наявні усі правові підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що в силу вимог частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи наведене, керуючись статями 122, 123, 169, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення в суд із адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області в частині вимог про поновлення і захист порушеного права за період з 19.07.2022 по 20.01.2023.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій щодо нарахування і виплати додаткової винагороди з 24.02.2022 по 20.01.2023 в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 20.01.2023, - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявнику, що за змістом частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Чуприна О.В.