Справа № 240/32543/22
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/32543/22
Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
05 квітня 2023 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю.
суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов"язаня вчинити дії.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року позовну заяву позивача повернуто на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не виплаті йому індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та доплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні та виплаті їй індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.02.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату їй індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.02.2022, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу, та здійснити виплату такої індексації з урахуванням виплаченої раніше суми;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
Ухвалою суду від 13.12.2022 зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з недотриманням частини 6 статті 161 КАС України, що полягає у неподанні позивачем заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та документу про сплату судового збору.
На виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву від 23.12.2022, в якій позивач просив визнати поважними причини пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду. Заява мотивована тим, що спірні відносини виникли до дня звільнення позивача - 04.02.2022, жодних спірних правовідносин в межах предмету даного спору між позивачем та відповідачем після 04.02.2022 не виникало. Визначаючи строки звернення до суду із заявленими позовними вимогами, слід застосовувати законодавство в редакції станом на 04.02.2022. Крім того, пояснює, що інформація про виплачені кошти позивачу стала відома лише з листа відповіді відповідача датованої 29.11.2022.
Оцінивши наведені підстави для поновлення строку звернення до суду, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунено недоліки позовної заяви у спосіб визначений судом, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом не можуть вважатися поважними, адже вони не є такими, що виникли об`єктивно і незалежно від волі особи, яка пропустила строк, і крім того, ці обставини не підтверджені належними доказами.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що позивач звернувся до суду з даними вимогами поза межами строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, однак належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до суду, останнім не надано, а обставини викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не можуть бути достатніми та визнані поважними.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює строків звернення до суду щодо стягнення заробітної плати. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Тобто, у справах, щодо виплати всіх сум, що належать при звільненні особа може звернутися до суду в тримісячний строк з дня, коли дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Як вірно вказав суд першої інстанції, позивач був обізнаний з порушенням своїх прав, з моменту звільнення. При цьому, твердження представника позивача, про те, що визначаючи строки звернення до суду із заявленими позовними вимогами, слід застосовувати законодавство в редакції станом на 04.02.2022, а також про те, що про порушення своїх прав позивач дізналася лише з листа-відповіді відповідача, датованої 29.11.2022, суд вірно відмітив, що вказана дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.
В даному ж випадку, необізнаність позивача про складові грошового забезпечення, які йому виплачувались під час проходження служби, свідчить лише про його пасивну поведінку та байдужість до власних прав та обов`язків, за наявності об`єктивної можливості дізнатися про складові грошового забезпечення які йому виплачувались, їх розмір та підстави виплати або невиплати.
Таким чином, наведені позивачем обставини не є такими, що не залежали від волевиявлення позивача
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відносно доводів позивача про те, що відповідач не повідомив його про нараховані та виплачені суми в день звільнення, а також те, що вказану інформацію відповідач надав лише у відповідь на звернення позивача, направлене на адресу відповідача у жовтні 2022 року, колегія суддів звертає увагу, що законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.
Суд апеляційної інстанції з даного приводу відмічає, що поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не дотримався строків, визначених КЗпП України.
Разом з тим, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постановах від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 у справі № 825/565/17 де вказано, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, а тому відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.
З огляду на вказане, у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, необхідно враховувати строки, зазначені у пункті першому глави XIX «Прикінцевих положень» КЗпП України так як, на момент звернення позивача до суду, діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і строки визначені статтею 233 КЗпП України, як наслідок, були продовжені.
Згідно зі ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у випадку неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Зважаючи на наведене, а також правову позицію Верховного Суду, зазначену у постановах від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 у справі № 825/565/17, ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року підлягає скасуванню, а справа направленню до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року скасувати.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.