Справа № 280/6047/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Справа № 280/6047/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду про поновлення на работі,

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури провизнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду про поновлення на работі, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, за період з 27.10.2021 по 23.09.2022;

- стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, за період з 27.10.2021 по 23.09.2022 у розмірі 368 176 грн 85 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 по справі № 280/7811/20, в частині поновлення позивача в органах прокуратури було допущено до негайного виконання, підлягала виконанню незалежно від наявності або відсутності скарги на вказане рішення суду. Фактично рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано лише 23.09.2022. Середній заробіток за період невиконання рішення, в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України виплачено не було, тому вважає дії відповідача протиправними. Просить позов задовольнити.

27 жовтня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/6047/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

21 листопада 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника Запорізької обласної прокуратури про витребування доказів. Витребовано у Донецької обласної прокуратури (49038, м. Дніпро, бул. Боброва, 32) інформацію щодо працевлаштування ОСОБА_1 в Донецькій обласній прокуратурі та про нараховану йому заробітну плату за весь період з 20.12.2021 по 23.09.2022.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 15 листопада 2022 року за вх. № 43619. З позиції відповідача, оскільки рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20, яким поновлено позивача на роботі з 01.10.2020, змінено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.08.2022, в якій зазначено, що позивача поновити на роботі з 30.09.2020. Крім того, вважає необґрунтованими заявлену позивачем суму у зв`язку з роботою позивача в цей період у Донецькій обласній прокуратурі на посаді державної служби категорії "Б", а також кількість днів затримки у виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

30 листопада 2022 року за вх. № 45640 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначає таке. У зв`язку із тим, що рішення суду про поновлення позивача на роботі як незаконно звільненого роботодавцем не виконано своєчасно, останнім повинна здійснюватися виплата ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки. Наголошує на тому, що отримання позивачем доходу від іншого роботодавця, ніж Запорізька обласна прокуратура, будь-яким чином не може бути врахована при розгляді вказаної справи у зв`язку з тим, що відповідач будь-яких дій для працевлаштування не здійснював. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20 адміністративний позов задоволено частково, позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 29 вересня 2020 року № 1950к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області.

Поновлено ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області з 01 жовтня 2020 року.

Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 26 жовтня 2021 року у розмірі 419 878, 28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 33 684,27 грн., звернуто до негайного виконання.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 420,40 грн.

Рішенням суду допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 33 684,27 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду задоволено частково апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури.

Змінено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року в адміністративній справі № 280/7811/20, шляхом викладення абзаців 3 та 4 в редакції даної постанови, а саме: "Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органах прокуратури Запорізької області з 30.09.2020 року.

Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 26 жовтня 2021 року у розмірі 418311.57 грн".

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року в адміністративній справі № 280/7811/20 залишено без змін.

Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року в адміністративній справі № 280/7811/20 розмір середньоденної заробітної плати позивача склав 1566.71 грн.

Спір у справі, що розглядається виник з приводу наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду у справі № 280/7811/20 за період з 27.10.2021 (Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 по справі № 280/7811/20) по 22.09.2022 (Наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 1063-к від 23.09.2022 про поновлення на посаді).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду у справі № 280/7811/20 за період з 27.10.2021 по 22.09.2022.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналізуючи неодноразово положення зазначеної статті 236 КЗпП (зокрема, у постановах від 02 жовтня 2019 року в справі № 823/1507/18, 24 грудня 2020 року в справі № 807/2434/15, від 14 липня 2021 року в справі № 1340/4393/18 ) Верховний Суд зазначив таке.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам, викладеним, зокрема, у постанові Верховного Суду від 5 березня 2020 року у справі № 280/360/19.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року у справі № 807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі № 813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі № 2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі № 815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18, від 24 вересня 2021 року у справі № 640/755/19, від 08 грудня 2022 року у справі № 280/2481/21.

Ураховуючи ту обставину, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/7811/21 прийнято 26.10.2021 та в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, однак лише 23.09.2022 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури № 1063-к від 23.09.2022 позивача було поновлено на посаді, відповідно суд погоджується, що період затримки виконання рішення суду - з 27.10.2021 по 22.09.2022.

Доречними є аргументи позивача, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян. А виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) та застосовується, зокрема у випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду (підпункт "з" пункту 1).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 (…) у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Тобто середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи до звільнення.

Стосовно розміру середнього заробітку за час затримки у поновленні Позивача на роботі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній правовій нормі йде мова про преюдиційність визначений у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інституту преюдиції, зміст яких зводиться до наступного.

Так, факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №910/6356/19).

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 по справі №813/8801/14).

Преюдиційні обставини обов`язкові для суду навіть якщо він вважає, що вони були встановлені неправильно.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №902/201/19, постанова Верховного Суду від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Верховного Суду від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

Межі преюдиції. Умови, за наявності яких преюдиційні обставини не потребують доказування.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- обставина встановлена судовим рішення;

- судове рішення набрало законої сили;

- у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 320/4938/17).

Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20, яке набрало законної сили 04.08.2022, середньоденна заробітна плата позивача складає 1 566,71 грн.

Це підтверджує також відповідач у своєму відзиві.

У справі № 280/7811/20 брали участь ті ж самі особи, що і в цій справі, рішення суду набрало законної сили та виконано, а відтак встановлений у ній розмір середньоденної заробітної плати позивача, який підлягає застосуванню при визначенні розміру середнього заробітку за затримку у поновленні на роботі, є встановленим та не підлягає додатковому доказуванню у цій справі.

При визначенні періоду затримки виконання рішення суду з 27.10.2021 по 22.09.2022 судом враховуються вимоги частини 6 статті 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Враховуючи наведене вище, період затримки виконання рішення суду з 27.10.2021 по 22.09.2022, що складає 233 робочих дні* 1 566,71 грн = 365 043,43 грн (це середній заробіток за час затримки виконання рішення суду)

Враховуючи наведене, суд відхиляє розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду і погоджується з кількістю робочих днів, зазначених відповідачем у відзиві.

Щодо відсутності з боку відповідача відмови виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі через неподання останнім письмової заяви, а також роботи в іншому органі прокуратури суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції у справі № 420/13/21, яка може бути застосована і до цієї справи, Верховний Суд зазначає, що обставиною несумісності, виникнення якої обумовлює обов`язок адвоката зупинити адвокатську діяльність (а в нашому випадку робота на посаді державної служби), у контексті спірних правовідносин є видання відповідачем наказу про поновлення позивача на посаді.

Для визначення подібності цих правовідносин суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Проаналізувавши правову позицію Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру та юридичної природи спірних правовідносин, з яких виник спір у наведеній справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі, на предмет їх подібності, відтак вони можуть бути застосовані для даної справи.

У спірному випадку обставини несумісності не настали з огляду на невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Питання несумісності посад може бути вирішене після поновлення позивача на посаді та у разі неподання ним заяви про звільнення із посади, яку він обіймав на той час.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 24.09.2021 у справі № 640/755/19.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність.

Отже, Верховний Суд прийшов до висновку, що судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитись в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Положення статті 236 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати.

Згідно постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20 Верховний Суд у цій справі зазначав, що з огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Верховний Суд зауважував, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

Конституційний Суд України (рішення від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013) дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 04.08.2022 у справі № 380/6129/20 до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України).

Крім цього суд вважає безпідставним посилання відповідача щодо застосування різниці у заробітку за час затримки через роботу позивача в цей період в іншому органі прокуратури з посиланням на ст. 236 КЗпП України.

Зазначена норма закону передбачає два види правопорушень, за які працівнику виплачується компенсація:

- за затримку роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого, здійснюється виплата йому середнього заробітку за час затримки;

- за затримку роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір поновлення на роботі переведеного на іншу роботу працівника, здійснюється виплата йому різниці в заробітку за час затримки.

Крім того, Запорізька обласна прокуратура та Донецька обласна прокуратура є різними органами прокуратури України (роботодавцями) та відповідно мають різні коди ЄДРПОУ.

Отже, отримання позивачем доходів для існування від іншого роботодавця, ніж Запорізька обласна прокуратура, будь-яким чином не може бути врахована при розгляді вказаної справи у зв`язку з тим, що Відповідач будь-яких дій для працевлаштування позивача не здійснив.

Суд вважає, що у зв`язку з тим, що рішення суду про поновлення незаконно звільненого на роботі позивача своєчасно відповідачем не виконано, останнім повинна здійснюватися виплата позивачу середнього заробітку за час затримки.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому питання розподілу витрат на сплату судового збору не розглядалося.

Керуючись статтями 2, 5-11, 14, 72-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29-А, код ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду про поновлення на работі - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/21 за період з 27.10.2021 по 22.09.2022 у сумі 365 043,43 грн (триста шістдесят п`ять тисяч сорок три гривні 43 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 03 квітня 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.