Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Щепановій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції м. Києва, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

10.09.2021 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції м. Києва про скасування постанови серії БАА №582375 від 04.09.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.09.2021 року відносно нього працівником поліції - інспектором 3-ї роти 4-го батальйону УПП в м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Шевченком Олександром Миколайовичем було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що цього ж дня о 21 год. 35 хв. в м. Києві по проспекту Броварському, 30/2, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volvo S 90», номерний знак НОМЕР_1 без українського посвідчення водія, будучи громадянином України, тим самим не маючи права керування, чим порушив п. 2.1.а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400,00 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що він ПДР не порушував та вважає, що інспектор незаконно виніс постанову відносно нього.

Посилається в позові на те, що його особу встановлено на підставі посвідчення водія Великобританії № НОМЕР_2 , яке видано та належить позивачу.

Таким чином, вважає, що позивач мав при собі посвідчення водія на право керування автомобілем, яке було йому видане Королівством Великобританії.

Наголосив у своєму позові на тому, що дане посвідчення визнається на території України відповідно до Акту «The Driving Licences Order 2021», який набрав чинності 20.05.2021 року. Згідно даного документу Україну включено до переліку так званих «визначених країн».

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

10.09.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Позивачу та його представнику судом було надіслано копію ухвали суду від 13.09.2021 року. Відповідачу судом було надіслано копію ухвали суду від 13.09.2021 року та копію позовної заяви із додатками.

24.05.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАА №582375 від 04.09.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП винесена законно та обґрунтовано.

Вказує, що працівниками Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції як уповноваженими та відповідальними особами вірно винесено постанову, з дотриманням правил чинного законодавства.

Крім того, представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 є громадянином України, відтак, відповідно до п. 32 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ №340 від 08 травня 1993 року, видані громадянам України за кордоном міжнародні посвідчення та посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення, згідно з п. 25 цього Положення за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України. А тому, враховуючи, що позивач є громадянином України, то відповідно до вищевказаної норми, він мав би обміняти посвідчення водія, видане Королівством Великобританії, але цього не зробив, чим грубо проігнорував норми законодавства України.

Просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.09.2021 року о 21 год. 35 хв., ОСОБА_1 , в м. Києві по проспекту Броварському, 30/2, керував транспортним засобом «Volvo S 90», номерний знак НОМЕР_1 без українського посвідчення водія, будучи громадянином України, тим самим не маючи права керування, чим порушив п. 2.1.а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400,00 грн.

Дослідивши складену постанову серії БАА №582375 від 04.09.2021 та матеріали справи, суд вбачає, наступне.

Постанову виніс інспектор 3-ї роти 4-го батальйону УПП в м. Києві ДПП старший лейтенант поліції Шевченко Олександр Миколайович, як посадова особа Національної поліції на місці вчинення правопорушення відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 зазначеної статті встановлено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя та здоров`я людей, та на підставі п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР, та вимагати пред`явлення в особи документів, згідно ч. 2 ст. 32 Закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передала керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції, та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про адміністративні правопорушення ПДР передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У випадках, передбачених ч. 4 ст. 158 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 - є громадянином України згідно паспорта громадянина України, виданого 18.06.2020 року, органом 6833.

Посвідчення водія, на підставі якого позивач здійснював керування транспортним засобом, видане Великою Британією - 12.02.2020 року.

Відтак, громадянин Великої Британії, яка ратифікувала Віденську конвенцію «Про дорожній рух» 1968 року, має право здійснювати керування ТЗ в Україні на підставі національного посвідчення водія.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є громадянином України.

Відповідно до п. 32 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ №340 від 08 травня 1993 року, видані громадянам України за кордоном міжнародні посвідчення та посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення, згідно з п. 25 цього Положення за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України.

Враховуючи, що позивач є громадянином України, то відповідно до вищевказаної норми, він мав би обміняти посвідчення водія, видане Королівством Великобританії, але цього не зробив.

Виходячи зі змісту даної норми, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем п.2.1 ПДР доведено відповідачем.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, на підставі наявних доказів про адміністративне правопорушення, на основі яких було встановлено винність ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та немає підстав для скасування відповідної постанови, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи не надано.

Таким чином, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень відповідача в порядок та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведе вище, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції м. Києва, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.04.2023.

Суддя: О.М. Букіна