Справа № 440/1699/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 р. Справа № 440/1699/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 27.06.22 року у справі № 440/1699/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленні-рішення форми "Р" № від 14.11.2018 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленні-рішення форми "ПС" № від 14.11.2018 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленні-рішення форми "Р" № від 14.11.2018 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року у справі № 440/1699/21 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області форми "Р" № від 14.11.2018 р.; форми "Р" № від 14.11.2018 р. та форми "ПС" № від 14.11.2018 р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 11350 грн.

Відповідач, Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року у справі № 440/1699/21 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, позивачем було отримано у 2015 році дохід у вигляді додаткового блага в сумі 6285510 грн., а саме грошового відшкодування сум фінансового кредиту, отриманого від ТОВ «Фінансова Компанія «Факторинг Про». Відповідно до пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п. 179.1 ст. 179, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України позивачем не було подано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. Таким чином, компенсація кредиту страховими компаніями у сумі 6285510,00 грн є грошовим відшкодуванням витрат фізичної особи ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що позивач брав кредит у розмірі 17902100,00 грн, із яких 6285510,00 грн. були відшкодовані, а сума у розмірі 11616590,00 грн залишалося не погашеною. Доказів стосовно погашення останньої суми заборгованості також не було надано, що свідчить про відсутність наміру повертати дані кошти.

Таким чином, вважає, що Головне управління ДФС у Полтавській області під час прийняття спірних податкових повідомленнь-рішеннь діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстав для скасування рішень податкового органу відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.08.2018 р. №2058 проведена невиїзна документальна позапланова перевірка з питань правильності та повноти визначення доходу, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. ОСОБА_1 , про що було складено акт від 28.09.2018 р. №1321/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 85-98).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49; підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168; статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітній 2015 рік;

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 1256493,00 грн, а саме за 2015 рік;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання по військовому збору за період, що перевірявся, на суму 94282,65 грн, а саме за 2015 рік.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області 14.11.2018 р. прийняті податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 1570616,25 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням - 1256493,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 314123,25 грн (т. 1, а.с. 80); №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 117853,31 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням - 94282,65 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 23570,66 грн (т. 1, а.с. 79); №, яким застосовано до позивача штраф за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи в розмірі 170,00 грн (т. 1, а.с.81).

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 1256493,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначено перелік доходів, отриманих платником податку як додаткове благо, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема, підпунктом "г" підпункту 164.2.17 встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно з підпунктами 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо як дохід може означати, зокрема зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу платника податку.

З матеріалів справи встановлено, що за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. між ОСОБА_1 та ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" укладені договори про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів на загальну суму 17902100,00 грн, яка фактично надана позивачу.

ТОВ "Фінансова Компанія "Факторинг Про" з метою страхування збитків через невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами укладено договори страхування фінансових ризиків та добровільного страхування кредитів: договір №0013.0000004 добровільного страхування кредитів від 31.07.2015, укладений із ПАТ' "Страхова компанія "Дніпроінмед"; договір №70.0000005 добровільного страхування кредитів від 07.08.2015, укладений із ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна"; договір №70.0000006 добровільного страхування кредитів від 01.10.2015, укладений із Миколаївською філією ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

У зв`язку з настанням страхового випадку за договорами про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів, укладеними з громадянином ОСОБА_1 , а саме: невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором (порушення строків погашення заборгованості (тіла кредиту); порушення строків погашення заборгованості по процентах за кредитним договором) страховими компаніями здійснено відшкодування суми кредиту з урахуванням франшизи.

Загальна сума відшкодування страховими компаніями на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Факторинг Про" сум кредитів, отриманих громадянином ОСОБА_2 , становить 6285510,00 грн, у тому числі: ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" відшкодовано 2664090,00 грн, ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна" 3334320,00 грн, Миколаївською філією ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна" 287100,00 грн.

Відшкодування суми кредиту, наданого гр. ОСОБА_1 , за страховим актом від 05.12.2015 р., складає 2664090,00 грн, компанія, що здійснювала страхові виплати, ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед".

Відшкодування суми кредиту, наданого гр. ОСОБА_1 , за страховим актом № 0004.12.15.КР, складає 3334320,00 грн, компанія, що здійснювала страхові виплати, ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

Відшкодування суми кредиту, наданого гр. ОСОБА_1 , за страховим актом № 0005.12.15.КР, складає 287100,00 грн, компанія, що здійснювала страхові виплати, Миколаївська філія ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

За доводами відповідача, на суму отриманого від страхових компаній відшкодування сум кредитів ТОВ "Фінансова Компанія "Факторинг Про" зменшено заборгованість гр. ОСОБА_1 за отриманими кредитами на 6285510,00 грн (т.1, а.с. 94-96).

Колегія суддів встановила, що на випадок неповернення позивачем виданих за кредитними договорами грошових коштів ТОВ "ФК "Факторинг Про" уклало договори страхування фінансових ризиків та добровільного страхування кредитів: страховик - ПАТ "СК "Саламандра-Україна" (на даний час - ПАТ "СК "Ван Клік"); страховик - ПАТ "СК "Дніпроінмед" (на даний час - ПАТ "СК "Саламандра"); за деякими кредитними договорами у строки, визначені кредитними договорами, позивач не зміг повернути грошові кошти ТОВ "ФК "Факторинг Про" у повному обсязі; відповідно, за цими договорами настали страхові випадки згідно з умовами договорів страхування.

В матеріалах справи відсутні докази погашення позивачем суми боргу перед ТОВ "ФК "Факторинг Про".

З матеріалів справи встановлено, що ПАТ "СК "Ван Клік" набуло право вимоги до ОСОБА_1 у зв`язку з виплатою страхових відшкодувань за страховими випадками, що зазначені в страхових актах: №0004.12.15.КР, №0005.12.15 КР; станом на 10.01.2022 р. заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ "СК "Ван Клік" становить 3621420,00 грн. 02.12.2021 р. позивач звернувся до ПАТ "СК "Ван Клік" із заявою про розстрочення боргу. Станом на 10.01.2022 р. проект договору про розстрочення боргу находиться на розгляді ПАТ "СК "Ван Клік" (т. 2, а.с. 62).

Також у матеріалах справи наявні:

- претензія до позивача про відшкодування збитків № 234 від 25.05.2018 р., згідно з якою ПАТ "Страхова компанія "Дім страхування" (перейменовано ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед") вимагає ОСОБА_1 сплатити 2664090,00 грн або підписати договір реструктуризації боргу, оскільки ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" здійснено виплату страхового відшкодування на користь кредитора (ТОВ "ФК "Факторинг Про") у сумі 2664090,00 грн (т. 1, а.с.34); договір реструктуризації боргу від 25.05.2018 р. №25/05/18-1, укладений між позивачем та ПАТ "Страхова компанія "Дім страхування", умовами якого передбачено сплату боргу до 25.05.2025 у сумі 2664090,00 грн (т.1, а.с. 32-33);

- претензії про відшкодування збитків від 31.05.2017 р. № 2004, № 2014, згідно з якими ПАТ "СК "Саламандра-Україна" вимагає ОСОБА_1 сплатити 138600,00 грн та 143550,00 грн, відповідно (т. 1, а.с. 36, 37);

- претензії ТОВ "ФК "Факторинг Про" до ОСОБА_1 про сплату заборгованості про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів (т. 1, а.с. 219, 224-226, 235-238, 283).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхових компаній перейшло право вимоги до нього сплатити заборгованість, а також визнання позивачем факту, що він не сплатив кошти страховим компаніям на погашення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №320/2461/19, від 25.05.2022 у справі № 280/4615/19, що враховуються судом відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо заниження позивачем відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 1256493,00 грн, а саме за 2015 рік, є протиправними.

У відповідності пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Таким чином, відсутні правові підстави подавати позивачу податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітній 2015 рік за приписами підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Також, колегія суддів вважає безпідставним твердження податкового органу про заниження суми грошового зобов`язання по військовому збору за період, що перевірявся, на суму 94282,65 грн, а саме за 2015 рік, з підстав викладених вище.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень форми "Р" № від 14.11.2018 р., форми "Р" № від 14.11.2018 р. та форми "ПС" № від 14.11.2018 р.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийняті оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року у справі № 440/1699/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року у справі № 440/1699/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена в повному обсязі 05.04.23 р.