Справа № 242/2709/21
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/2709/21
Провадження № 2-а/242/2/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., за участю секретаря судового засідання Гречка К.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Верченко Ольга Олександрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина ( НОМЕР_1 ), про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина ( НОМЕР_1 ), про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову зазначено, що 17.05.2021 року першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 відносно позивача було складено постанову № 151852, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-2 КУпАП, за те, що вона перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через пункт пропуску «Маріївка», чим порушила п. 3 постанови КМУ № 815 від 17.07.2019 року «Про затверждження Проїзду в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких території», що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Вважає вказану постанову протиправною, оскільки постанова після розгляду справи позивачу не оголошувалась, права роз`яснені були вже після винесення постанови, не було взято до уваги пояснення позивача. Крім того, в постанові не наведені докази на підтвердження провини позивача у вчиненні такого адміністративного правопорушення, що свідчить про недоведеність кваліфікації дій позивача за ч. 1 ст. 204-2 КупАП. У зв`язку з чим, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 151852 від 17.05.2021 року, складену першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5100,00 грн., а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.05.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.08.2021 року по справі замінено первісного відповідача - першого заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина ( НОМЕР_1 ).
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі. 17.05.2021 року о 14 год. 00 хв. в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Новотроїцьке» під час перетинання лінії розмежування за напрямком в`їзд з тимчасово окупованої території України ОСОБА_1 , яка 10 травня 2021 року здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України з території Російської Федерації поза межами контрольних пунктів в`їзду виїзду, перелік яких затверджено наказом Командуючого об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 «Про визначення контрольних пунктів в`їзду виїзду та режиму їх функціонування». 14.12.2020 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » штраф у розмірі 1700 грн. Своїми діями, громадянка ОСОБА_1 порушила ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-2 КУпАП. Позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення і не підлягають задоволенню. Старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Новотроїцьке» майором ОСОБА_3 , який був уповноваженою особою розглядати справи про адміністративні правопорушення, у громадянки України ОСОБА_1 за вищевказаним фактом були відібрані письмові пояснення, в яких остання особисто та однозначно вказала місце та час виїзду з ТОТ до Російської Федерації, усвідомлення протиправності своїх дій. Враховуючи надані позивачем письмові пояснення, визнання своєї вини, уповноваженою посадовою особою справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за формою спрощеного адміністративного провадження без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням лише постанови про накладання адміністративного стягнення від 17.05.2021 № 151852, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Твердження позивача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 17.05.2021 № 151852 не містить жодного доказу вчинення нею адміністративного правопорушення є свідомим введенням в оману суду та дискредитацією Державної прикордонної служби України як державного органу задля уникнення останньою відповідальності за умисне вчинення адміністративного правопорушення. В базах даних Державної прикордонної служби України після в`їзду позивача на ТОТ через КПВВ «Новотроїцьке» 17.05.2021 відсутня інформація про в`їзд її до ТОТ через визначені КПВВ. Оскільки облік осіб, які перетнули межі ТОТ в базі даних Державної прикордонної служби України, є обов`язковою умовою прикордонного контролю, то відсутність такої інформації в базі даних прямо вказує на те, що особа порушила встановлений порядок в`їзду на ТОТ та виїзду з неї. Факт порушення порядку виїзду з ТОТ поза встановленими КПВВ громадянка України ОСОБА_1 підтвердила особисто наданими поясненнями уповноваженій посадовій особі, яка виявила правопорушення та в подальшому уповноваженій посадовій особі, яка розглядала справу та виносила постанову (майор ОСОБА_4 ), про що і зазначено в постанові від 17.05.2021 № 151852. Таким чином, зібрані уповноваженою посадовою особою докази про вчинення позивачем правопорушення є належним та допустимим, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення та винуватість в них позивача. Постанова про накладення адміністративного стягнення від 17.05.2021 року складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства України, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 204-2 КУпАП. Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

З оскаржуваної постанови, винесеної 17.05.2021 року, вбачається, що в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Новотроїцьке» було виявлено громадянку України ОСОБА_1 , яка порушила порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України, а саме о 21.34 год. 10.05.2021 року здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України (н.п. Гірник Донецької області) з території Російської Федерації через пункт пропуску «Маринівка», поза межами контрольних пунктів в`їзду виїзду. Тим самим, посадова особа, яка винесла постанову № 151852, вважає, що ОСОБА_1 порушила вимоги статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», п.3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїла правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-2 КУпАП, за що на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн.

За змістом ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року (із змінами та доповненнями внесеними Законом України № 113-IX від 19.09.2019 року) слідує, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України. Перебування в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях осіб, не залучених до проведення таких заходів, може тимчасово бути обмежено на період проведення таких заходів Командувачем об`єднаних сил. Законні вимоги посадових осіб, залучених до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є обов`язковими для громадян і посадових осіб.

Суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. За приписами ч. 2 ст. 204-2 КУпАП ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.
Отже вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях.

28.11.2019 набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 815.

За положенням Порядку №815, в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через такі пункти здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Рух автомобільного транспорту в межах контрольованої території від контрольних пунктів до лінії розмежування та у зворотному напрямку здійснюється лише дорожніми коридорами (автомобільними). Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).

За рішенням Командувача об`єднаних сил у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у випадках, передбачених законодавством, можуть встановлюватися додаткові обмеження та/або заборони переміщення осіб, не залучених до проведення таких заходів, транспортних засобів та товарів. Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 2 КУпАП, є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.
Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту спірної постанови встановлено, що висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, зроблено на підставі пояснень позивача.

Тобто, в основу винесеної постанови було покладено визнання провини позивачем у виявленому правопорушенні, що має ознаки складу, передбаченого ст. 204-2 ч. 2 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу на те, що сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Окрім того, суд враховує, що загальновідомим є факт блокування незаконними збройними формуваннями виїзду громадян України з тимчасово окупованих територій Сходу України через КПВВ з березня 2020 року. А ті умови перетину лінії розмежування через КПВВ, які встановлені незаконними угруповуваннями, для позивача є неприйнятними.

Стаття 18 КУпАП визначає: не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд зазначає, що відповідачами у порушення ч. 2, 5 ст. 77 КАС не було подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так і доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 2 КУпАП, тобто на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача оскаржуваної постанови.

Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-2 КУпАП. Відповідачами не спростовано обставини, які ставлять під сумнів правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Враховуючи відсутність матеріалів адміністративного правопорушення відносно позивача, суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність повноважень у відповідача на прийняття спірної постанови, роз`яснення позивачу його прав, місця перетину державного кордону, та інших обставин справи, які не визнаються позивачем, та мають важливе значення для встановлення факту вчинення останнім правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, та які, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що в діях позивача при перетині Державного кордону України був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-2 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що особа підлягає відповідальності за ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

З пункту 2 Порядку № 815 вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.

Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку № 815 визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Маринівка».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України», державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а саме: перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки посилання позивача на недоведеність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, є обґрунтованими, відповідач не спростував зазначені доводи позивача і не довів правомірність оскаржуваної постанови. Крім того, відповідач не довів те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення ним було дотримано встановлений законом порядок розгляду справи і права особи щодо якої складено постанову.

Відповідно до частини 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 908,00 гривень, тому сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 94, 139, 205, 241-246, 250, 251,286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), в інтересах якої діє адвокат Верченко Ольга Олександрівна(місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина ( НОМЕР_1 ) (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову першого заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 № 151852 від 17.05.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , виплати по оплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська