Справа № 420/19369/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 (а.с.29-41) до Головного управління ДМС України в Одеської області (далі ГУ ДМСУ), в якому позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №0515 від 20.12.2022 року щодо відмови їй в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її - ОСОБА_1 заяву-анкету про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання та оформити (видати) їй посвідку на тимчасове проживання в Україні відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визначення недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №322.

Позивачка зазначила, що вона на законних підставах з 2019 року знаходилась на території України, оскільки між нею та громадянином України ОСОБА_2 укладено шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №1759). На підставі відповідної заяви та поданих документів до ГУ ДМС їй було видано посвідку на тимчасове проживання строком на один рік, по закінчення терміну дії якої у порядку обміну у 2020 році також видана посвідка на тимчасове проживання строком на один рік.

У 2021 році також у зв`язку із закінченням строку дії та у порядку обміну їй видана посвідка № НОМЕР_2 від 19.11.2021 року (дата закінчення строку 18.11.2022 року).

У зв`язку з закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 19.11.2021 року вона звернулась до ГУ ДМСУ з заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні, проте оскаржуваним рішенням ГУ ДМСУ від 20.12.2022 року №0515 їй відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.9 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №322 (далі - Порядок №322) - у зв`язку з встановленням факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в оскаржуваному рішенні про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання відповідачем не було зазначено жодної інформації (пояснень) щодо подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Позивачка вважає рішення відповідача необґрунтованим та таким, що порушує її права, оскільки будь-яких порушень законодавства України вона не допускала та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.01.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с.24).

Ухвалою суду від 03.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.75-77).

Відповідач до суду подав відзив на позов (а.с.82-89), в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що 19.11.2021 ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 строком дії до 18.11.2022.

28.11.2022 позивачкою подано заяву-анкету на обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з закінченням строку попередньої.

Представник відповідача зазначає, що ГУ ДМС направлено до відділу контррозвідки Управління Служби безпеки України в Одеській області (далі УСБУ в Одеській області) запит від 01.12.2022 щодо наявності чи відсутності підстав для відмови в обіміні посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянці РФ - ОСОБА_1 Листом від 09.12.2022 №10504/1/5101-22 УСБУ в Одеській області повідомлено ГУ ДМС, що Управлінням за результатами проведеної перевірки відомостей, які б перешкоджали видачі обміну іноземним громадянам посвідки на тимчасове проживання в Україні, та на підставі п.п.9 п.61 Порядку №322 УСБУ в Одеській області заперечує стосовно обміну/видачі посвідки на тимчасове проживання громадянам по направленим запитам, у тому числі ОСОБА_1

Представник вказує, що лист УСБУ в Одеській області від 09.12.2022 №10504/1/5101-22 не викликає у ГУ ДМС України в Одеській області сумнівів, тому на його підставі прийнято оскаржуване рішення про відмову в обміні посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Представник відповідача вважає оскаржуване рішення правомірним, яке прийняте відповідно до вимог законодавства.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив не враховувати відзив на позов, оскільки він поданий на його дкмку з пропущеним строком.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Дослідивши заяви по суті, надані учасниками справи докази, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою РФ, паспорт № НОМЕР_3 (а.с.94-95).

19.10.2019 року між ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.111) - укладено шлюб, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрована за адресою реєстрації її чоловіка: АДРЕСА_2 (а.с.108).

Згідно зі змістом позову на підставі відповідної заяви та поданих документів до ГУ ДМС позивачці у 2019 році було видано посвідку на тимчасове проживання строком на один рік, по закінченню терміну дії якої у порядку обміну у 2020 році також видана посвідка на тимчасове проживання строком на один рік.

Згідно довідки ГУ ДМС від 05.11.2021 року посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 строком дії до 04.11.2021 року, яка видана ОСОБА_1 та повернута через її обмін у зв`язку з закінченням строку дії до 04.11.2021 року (а.с.100).

19.11.2021 року ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 строком дії до 18.11.2022 року (а.с.107).

28.11.2022 року позивачка звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою № НОМЕР_5 про обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням дії посвідки на тимчасове проживання (а.с.103).

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 20.12.2022 року №0515 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.9 п.61 Порядку №322 (а.с.116).

Позивачка, вважаючи порушеними свої права, звернулась до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини, які виникли між позивачкою, яка є громадянкою РФ, дружиною громадянина України, проживала на території України на законних підставах (посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 строком дії до 18.11.2022 року) та відповідачем суб`єктом владних повноважень ГУ ДМС, який є територіальним підрозділом ДМСУ.

Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затверджену постановою КМУ від 20.08.2014 року №360 (далі Положення про ДМСУ №360), ДМСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п.1).

ДМСУ відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8 п.4)

Пунктом 7 Положення встановлено, що ДМСУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Спірні правовідносини регламентовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI), Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі Закон №2491-III), Положенням про ДМСУ №360, Порядком №322, Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 року №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» (далі - Постанова №1232).

Статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI в редакції від 15.10.2022 року, чинній на час прийняття спірного рішення 20.12.2022 року, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до преамбули Закону №2491-III цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (ч.14 ст.4 Закону №3773-VI).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Згідно з абз.6 ч.1 ст.15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Отже, Закон №3773-VI передбачає право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином/громадянкою України та посвідки на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному ч.15 ст.4 Закону №3773-VI (возз`єднання сім`ї з громадянами України), становить один рік (п.5 ч.1 ст.5-1 Закону №3773-VI).

28.11.2022 року позивачка ОСОБА_1 , якою 19.10.2019 року укладено шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 (строком дії до 18.11.2022 року) звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою № НОМЕР_5 про обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку дії (а.с.103).

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком №322.

Відповідно до п.1,2 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку №322 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто. Згідно з пп. 3 п. 7 Порядку №322 передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.

При цьому посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії (п.п.7 п.71 Порядку №322).

Отже після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Однак, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ, який в подальшому продовжувався. Законом України від 07.02.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від №2915-ІХ воєнний стан в Україні продовжено до 20.05.2023 року.

Приписами статті 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VІІІ визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, які перебувають на території України під час дії воєнного стану, визначаються Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку з веденням на території України воєнного стану, 01.11.2022 року КМУ прийнято Постанову №1232, якою врегульовано питання надання ДМС адміністративних послуг громадянам РФ в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 Постанови №1232, в редакції від 01.11.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС адміністративних послуг громадянам РФ здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина РФ із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Водночас, зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, зокрема, на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені ч.4, 15, 16 ст.4 Закону №3773-VI, або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб (абз.3 п.2 Постанови №1232).

Таким чином, оскільки позивачка уклала шлюб з громадянином України (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.10.2019 року) та прибула до України з метою возз`єднання сім`ї та отримала посвідку на тимчасове проживання (ч.15 ст.4 Закону №3773-VI) до неї не можуть бути застосовані обмеження, визначенні у п.1 Постанови №1232.

Разом з тим, пунктом 3 Постанови №1232 регламентовано, що особи, зазначені в абзаці 3 п.2 цієї постанови повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою.

Вказана Постанова №1232 набрала законної сили 09.11.2022 року.

Судом встановлено, що позивачка звернулась до відповідача із заявою-анкетою №105131956 від 28.11.2022 року про обмін посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку з закінченням строку дії попередньої, до якої додано: паспорт за номером 65 № НОМЕР_6 від 28.09.2018 року, переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця, Довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 02.12.2021 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.10.2019 року, паспорт громадянина України ОСОБА_2 , витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , договори добровільного медичного страхування від 28.11.2022 року №209529 та №209531, квитанції про сплату адміністративного збору (а.с.103-112).

Таким чином, позивачкою не пропущено строк звернення до міграційного органу для обміну посвідки на тимчасове проживання як громадянину РФ в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.9 Порядку №322 оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС.

Положеннями пунктів 21,22 Порядку №322 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Згідно з пунктами 35 та 36 Порядку №322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Відповідно до пункту 41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пункт 61 Порядку №322 містить перелік підстав для відмови в оформленні та видачі посвідки, якими, зокрема, є:

отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином (п.7 ст.61);

встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів (п.9 ст.61).

Таким чином, Порядком №322 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкетіособи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Судом встановлено, що під час перевірки заяви-анкети позивачки ГУ ДМС звернулось до УСБУ в Одеській області із запитом за вхід. №1/2430 від 02.12.2022, у якому просило здійснити перевірку щодо наявності або відсутності в СБ України інформації про те, що дії ОСОБА_1 можуть загрожувати національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, та відповідно до п.п.7 п.61 Порядку №322 є підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання (а.с.114).

08.12.2022 року УСБУ в Одеській області листом №65/1/3/4751 надано відповідь, але не відносно саме ОСОБА_1 , а загальну відповідь на 19 запитів ГУ ДМС, в тому числі на запит відносно ОСОБА_1 за вхід. №1/2430. У відповіді УСБУ зазначено, що управлінням проведено перевірку відомостей, які б перешкоджати видачі обміну іноземним громадянам посвідки на тимчасове проживання в Україні. За результатами перевірки, на підставі п.п.7 та 9 п.61 Порядку №322 УСБУ в Одеській області заперечує видачі обміну іноземним громадянам посвідки на тимчасове проживання в Україні вказаним у додатку іноземцям (19 запитів) (а.с.115).

Оригінал запиту від 01.12.2022 вхід. №1/2430 УСБУ в Одеській області повернуто запитувачу інформації - ГУ ДМС України в Одеській області, на звороті якого зазначено наступне: «Стосовно обміну/видачі посвідки на території України заперечуємо на підставі п.п.9 п.61 Порядку №322.» (а.с.114).

Тким чином, у самій відповіді зазначено про заперечення на обмін посвідки позивачці на підставах п.п.7 та 9 п.61 Порядку №322, а при поверненні оригіналу запиту відносно ОСОБА_1 на ньому наявний запис щодо заперечень обміну посвідки лише за пп.9 п.61 Порядку №322.

Судом встановлено, що 20.11.2022 року рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №0515 позивачці відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.9 п.61 Порядку №322.

За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Дослідивши оскаржуване рішення та документи, які стали підставою для його прийняття суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення та його скасування як прийнятого не на підставі законодавства, не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Підпунктом 9 пункту 61 Порядку №322 встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Однак, оскаржуване рішення від 20.11.2022 року №0515 не містить відомостей про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачкою для отримання посвідки.

Між тим, за сталою судовою практикою загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом влажних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У відзиві на позов відповідач також не зазначає будь-яку інформацію з цього приводу, а лише посилається на лист УСБУ в Одеській області від 08.12.2022 року №65/1/3/4751 та на те, що вказана відповідь УСБУ на запит ГУ ДМС не викликає сумнівів у ГУ ДМС, оскільки відповідно до ст.2 Закону україни «Про Службу безпеки України» саме на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Суд не приймає вказані доводи відповідача, оскільки в оскаржуваному рішенні відсутнє посилання на пп.7 п.61 Порядку №322 як на підставу його прийняття.

Саме враховуючи наявність вказаного пп.7 п.61 Порядку №322 у переліку підстав для відмови у видачі, обміну посвідки ГУ ДМС направило запит до УСБУ в Одеській області щодо отримання відповідної інформації.

Такої інформації відносно позивачки відповідь не містить.

Підпункт 9 п.61 Порядку №322 стосується повноважень ГУ ДМС. Проте навідь якщо УСБУ в Одеській області не встановило наявності відомостей щодо підстав пп.7 п.61 Порядку №322 що входить безпосередньо до його повноважень, але встановило під час перевірки наявність факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, така інформація повинна бути викладена у відповіді, оскільки вказана підстава повинна бути встановлена саме ГУ ДМС.

Проте ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзиві на позов ГУ ДМС не навело конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття.

Таким чином при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв без дотримання вимог ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач як компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про оформлення, обмін попередньої посвідки на тимчасове проживання в Україні повинен був провести необхідну перевірку поданих документів та з`ясовувати у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови в оформленні, обміні відповідної посвідки. При необхідності направити повторний запит на адресу УСБУ в Одеській області.

Прийняття безмотивного рішення відносно позивачки позбавляє її права на обізнаність причин прийняття відносно неї негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.

Між тим, позивачка користувалась протягом тривалого часу посвідками на тимчасове проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви-анкети позивачки встановлено факт подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Частинами 1 та 2 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУДМС України в Одеській області №0515 від 20.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та наявності підстав для його скасування.

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Суд по даній справі дійшов висновку про неправомірність як безмотивного оскаржуваного рішення, але враховуючи дискреційні повноваження відповідача та встановлення судом, що відповідачем не проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих ОСОБА_1 документів, суд вважає необхідним з метою належного та ефективного захисту її прав позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача, з врахуванням наведених обставин та висновків суду.

Частиною 2 ст.73 КАС України визнгачно, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1. ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З відповідача підлягає стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань 800,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 7, 9, 139, 242-246 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №0515 від 20.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву- анкету Помогаєвої Альони №105131956 від 28.11.2022 року про обмін посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 800,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва