Справа № 620/3893/22
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3893/22 Суддя першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

представника позивача: - Савицького І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі житлової комісії про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2022 року, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі житлової комісії про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що юридично оформлені у формі протоколів її засідань № 10 від 01.09.2020 року та №16 від 09.12.2020 року та скасувати їх;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його житлової комісії надати позивачу - ОСОБА_1 житлове приміщення на склад його сім`ї із 5 осіб;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із апеляційними скаргами, відповідно до вимог яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

21 та 28 березня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 13541 від ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшли відзиви на апеляційні скарги, відповідно до змісту яких відповідачем повністю заперечено проти задоволення вказаних вище апеляційних скарг з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виносячи рішення оформлені у формі протоколів її засідань № 10 від 01.09.2020 року та №16 від 09.12.2020 року житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяла підставно, правомірно та у межах своїх повноважень і у суду відсутні правові підстави для їх скасування, крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з приводу оскарження протоколів житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.09.2020 № 10 та 09.12.2020 № 16, втім останнім не додано до позовної заяви документів на підтвердження повноважень на представництво прав, свобод або законних інтересів повнолітньої особи ОСОБА_2 та малолітніх осіб, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у той час як зі змісту позовної заяви, встановлено, що оскаржувані рішення стосуються прав інших осіб на представництво прав яких позивач не має повноважень.

Колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову, проте з інших правових підстав, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні у мотивувальній частині, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом заступника Міністра оборони України - командувача військово-повітряних сил України від 11.05.1999 року № 064 пм, старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено в запас за станом здоров`я із правом носіння військової форми одягу та залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

У жовтні 1989 року позивачу у складі сім`ї з 5 осіб у постійне користування, за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України, було виділено двокімнатну квартиру, загальною площею 49, 85 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

З 1999 року ОСОБА_1 перебуває на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, на час звернення до суду із даним позов позивач перебуває на квартирному обліку у житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_4.

Протоколом засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.09.2020 року № 10 житлова комісія виключила з квартирного обліку зятя ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протоколом засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.12.2020 року № 16 житлова комісія прийняла рішення про виключення з квартирного обліку онуків ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , 2010 р.н. та ОСОБА_4 , 2019 р.н.

Вважаючи вказані вище рішення відповідача протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон № 2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Так, на час взяття позивача на квартирний облік забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями було регламентовано положеннями статті 12 Закону № 2011-ХІІ, згідно із частиною першою якої військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 ЖК.

До одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, надаються службові жилі приміщення. У разі відсутності такого житла військова частина зобов`язана тимчасово орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ним жилого приміщення на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У подальшому, згідно із розділом І Закону № 1865-IV, який набрав чинності 01.01.2005, статтю 12 Закону № 2011-ХІІ було викладено в новій редакції, згідно із абзацами 1, 5 та 7 частини першої якої держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою розділу ІІ Закону № 1865-IV визначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Відповідно статті 12 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - постанова № 1081) затвердив Порядок № 1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовців та членів їх сімей.

За змістом пунктів 22, 25 та 29 Порядку № 1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Облікова справа зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

З огляду на вказані вище норми чинного законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів щодо того, що житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 не має повноважень на прийняття спірних рішень.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо підстави відмови у задоволенні позову, а саме того, що оскаржувані рішення не зачіпають права позивача як на перебування його на житловому обліку у житловій комісії, так і на його права на поліпшення житлових умов, з огляду на наступне.

Відповідно до доводів позовної заяви, в межах розгляду справи № 750/3665/20 судами було встановлено, що «30.12.2015 року ОСОБА_1 подав на адресу голови житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про згоду на отримання грошової компенсації за належне до отримання жиле приміщення та визначений для цього перелік документів.

Пунктом 3.1 протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.12.2015 року №14 постановлено підготувати необхідні документи для оформлення грошової компенсації за належне позивачу житлове приміщення та направити на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова для прийняття подальших рішень щодо виплати позивачу грошової компенсації.

З матеріалів справи випливає, що орієнтовний розрахунок суми, за належне позивачу для отримання жиле приміщення, неодноразово змінювався, оскільки позивач не погоджувався з таким розрахунком з підстав включення до обрахунку компенсації площу двокімнатної квартири, загальною площею 49,85 кв. м, що у 1989 році була надана позивачу та членам його сім`ї у постійне користування та оскаржував його в судовому порядку.

Протоколом засідання Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №14 від 21.09.2018, приймаючи до уваги згоду позивача на отримання грошової компенсації за житло, був визначений орієнтований розмір грошової компенсації за належне позивачу для отримання жиле приміщення у сумі 363736,13 грн., яка не є остаточною, оскільки остаточний розрахунок здійснюється КЕВ (КЕЧ) району у зоні відповідальності якого перебуває військова частина, де знаходиться на обліку військовослужбовець (особа звільнена з військової служби) , який виявив бажання отримати грошову компенсацію та запропоновано позивачу з метою уточнення даних для отримання грошової компенсації та визначення його остаточного розміру подати житловій комісії відповідний пакет документів (т.3 а.с.26-27).

З протоколу засідання Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.10.2018 №16 випливає, що після надання позивачем відповідного пакету документів для отримання грошової компенсації прийнято рішення надати облікову справу позивача до КЕВ м. Чернігова з подальшим поданням її на перевірку до ГКЕУ Збройних Сил України та розгляду на Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (т. 1 а.с. 52).

Як випливає зі змісту протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 28.11.2018 №350 рішенням комісії затверджений список громадян, які мають право та надали згоду на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку у Чернігівському гарнізоні. Відповідно до цього списку склад сім`ї позивача складає 4 особи; норма площі на склад сім`ї + 17 кв. м становить 71,60 кв. м; наявність приватизованого житла 49,85 кв. м; остаточна площа для обчислення грошової компенсації становить 21,75; розрахункова сума грошової компенсації становить 363736,13 грн; умовою виплати грошової компенсації зазначено зняття з квартирного обліку після перерахування коштів; сформовано висновок стосовно доопрацювання питання щодо квартирного обліку ОСОБА_1 .

Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 Міністерства оборони України № 3874 від 24.12.2018 року позивача повідомлено, що протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних сил України та членів сімей жилими приміщеннями №350 від 28.11.2018 щодо надання грошової компенсації за належне до отримання жиле приміщення по старшому прапорщику у відставці ОСОБА_1 затверджена пропозиція «доопрацювати питання щодо квартирного обліку». Для з`ясування того, які саме необхідно зробити доопрацювання питань квартирного обліку до Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних сил України та членів сімей жилими приміщеннями направлено запит. (т. 1 а.с. 18).

З витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 за №557 «Про затвердження протоколу житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №8 від 18.07.2019» випливає, що на підставі заяви від 27.06.2019 вх. №3646 та прикладених документів (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , копія картки платника податків, копія довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.06.2019 №9290, довідка про склад сім`ї від 27.06.2019 №5586, копія особового рахунку від 27.06.2019 №207/п) внесено зміни до облікової справи прапорщика запасу ОСОБА_1 та вважати як такого, що перебуває на квартирному обліку у загальній черзі з 23.03.1999 складом сім`ї 5 (п`ять) осіб, а саме: він - ОСОБА_1 , 1960 року народження, донька - ОСОБА_5 , 1990 року народження, зять - ОСОБА_2 , 1985 року народження, онук - ОСОБА_3 , 2010 року народження, онук - ОСОБА_4 , 2019 року народження, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень, складом сім`ї 5 (п`ять) осіб з 25.09.2000 (т. 1 а. с. 13).

Вважаючи рішення відповідачів протиправними та такими, що порушують право на грошову компенсацію за належне до отримання жиле приміщення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів звертає увагу, що внесення змін до квартирної справи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 в частині зняття з квартирного обліку його зятя та онуків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 впливає на обсяг прав позивача, позаяк напряму впливає на розмір компенсації за належне до отримання жиле приміщення, адже розмір грошової компенсації (K) розраховується за формулою:

К = (13,65 ґ N + 17 + Д пл) ґ В 0,

де 13,65 - визначена законодавством норма жилої площі на одну особу, кв. метрів;

N - кількість осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

17 - загальна нежила площа житла на сім`ю з урахуванням вимог державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", кв. метрів;

Д пл - додаткова жила площа, що надається окремим категоріям військовослужбовців та членам їх сімей, визначеним законодавством, у розмірі 10 кв. метрів;

В 0 - гранична вартість 1 кв. метра загальної площі житла для населених пунктів, що визначається згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 р. N 193 (Офіційний вісник України, 2012 р., N 20, ст. 753):

для м. Києва та Київської області - гранична вартість збільшується у 2 рази;

для мм. Львова та Одеси - гранична вартість збільшується у 1,75 раза;

для інших обласних центрів та міст - гранична вартість збільшується у 1,5 раза.

Отже, в межах спірних правовідносин, суду необхідно встановити чи були прийняті спірні рішення компетентним органом, на підставі та в межах норм законодавства.

Так, згідно п. 6 - 8 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 відповідно до визначених завдань житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія):

щороку до 01 грудня надає до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району список військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею), за формою, наведеною у додатку 1 до цієї Інструкції, та список військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання за формою, наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції;

щороку до 01 грудня надає до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району звіт про стан квартирного забезпечення військової частини за рік (додаток 3);

надає дані до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за формами, які встановлені Порядком ведення Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2011 року № 238, стосовно військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо:

взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею);

взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення;

зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Отже, як зазначалось вище, відповідач у справі є належним суб`єктом прийняття спірних рішень, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.

Так, відповідно до Довідки про перевірку житлових умов, складеної комісією у складі: лейтенанта ОСОБА_6 , підполковника ОСОБА_7 , ст.лейтенанта ОСОБА_8 , лейтенанта ОСОБА_9 , старшого солдата ОСОБА_10 , було встановлено, що в приміщенні крім ОСОБА_1 , ні власника квартири ( ОСОБА_11 ), ні інших членів родини, які прописані за даною адресою (доньки - ОСОБА_5 , зятя - ОСОБА_2 , онуків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) не було, ознак проживання їх, в тому числі малолітніх дітей не встановлено. При цьому, зі слів сусідів, у даному житловому приміщенні, вищезазначені особи не проживають, за вийнятком ОСОБА_1 та сина - ОСОБА_12 , який також прописаний у квартирі (т.1 а.с. 147).

Саме на підставі вказаної довідки й були прийняті оскаржувані рішення, втім, ані до позовної заяви, ані до апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було надано доказів, які б спростовували вірність, викладеного в довідці та відповідних рішеннях, з огляду на що колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Щодо доводів ОСОБА_2 про протиправне незалучення останнього до розгляду справи як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, колегія суддів зазначає, що згідно ч.2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Разом з тим, матеріали справи не містять клопотання позивача про залучення ОСОБА_2 до розгляду справи як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У той же час, наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, передбачені, зокрема статтею 50 КАС України.

Так, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

З вказаних вище норм вбачається, що не залучення судом першої інстанції третьої особи, не є підставою для скасування рішення суду з підстав порушення норм процесуального права.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року - зміні у мотивувальній частині.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі житлової комісії про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст виготовлено 04 квітня 2023 року.