Справа № 760/34868/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач - Департамент патрульної поліції звернувся до Солом`янського районного суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просив стягнути майнову шкоду в розмірі 126 593,17 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року залишено без змін та направлено дану справу для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної служби поліції майнову шкоду в розмірі 28 815,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме застосовано норми Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" який набрав чинності після виникнення спірних правовідносин.

Додатково наголосив, що на момент вчинення ДТП, а саме 03 січня 2019 року перебував з позивачем у трудових відносинах, під час ДТП керував службовим автомобілем, який не передавався йому під звіт за разовою довіреністю або іншим разовим документом.

Також зазначив, що розмір прямої дійсної шкоди заподіяної позивачу ним не доведено, а тому відсутні підстави для часткового задоволення позову.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в Управління патрульної поліції у місті Києві та відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року № 109 о/с перебував на посаді поліцейського роти № 6 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега).

03 січня 2019 року близько 04 год. 30 хв. на перехресті вулиць А. Журавського - Гоголя у м. Києві, ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем ДПП "CKC MOU-04MП" реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив зіткнення з ТЗ "Toyota Prius" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року у справі № 760/1556/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На замовлення заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Євдокимова Д.А., судовим експертом Державного науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України проведено експертне дослідження та складено висновок експертного дослідження від 01 липня 2019 року № 19/13-1/18-ЕД/19, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого позивачу, як власнику колісного транспортного засобу "CKC MOU-04MП", номер кузова НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), 2017 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті ДТП, яка сталась 03 січня 2019 року складає 126 593,17 грн.

Оскільки майнові права Департаменту патрульної поліції було порушено в результаті спричинення механічних пошкоджень транспортного засобу "CKC MOU-04MП", позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" максимальна матеріальна відповідальність відповідача за завдану позивачу шкоду з необережності складає 28 815 грн (1 921,00 грн. х 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб = 28 815,00 грн).

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції, що діяла на час заподіяння шкоди) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (ч. 1).

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2).

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3).

Відповідно до п. 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29 липня 1991 року №114 з наступними змінами та доповненнями) особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Водночас в Законі України "Про Національну поліцію" (в редакції, що діяла до 30 жовтня 2019 року) відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків визначено правилами, встановленими в п.п. 1-3, 5, 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 25 червня 1995 року №243/95-ВР, яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, і яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Водночас колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що при вирішенні спору між сторонами підлягає застосуванню саме трудове законодавство, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16, від 13 лютого 2023 року у справі №160/7950/21.

З огляду на викладене, застосування до спірних правовідносин ст. 22 та ст. 1166 ЦК України, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, є неможливим, оскільки відповідач виконував трудові (службові) обов`язки, а саме: службу по охороні громадського порядку, внаслідок чого було пошкоджено службовий транспортний засіб. Тому відповідальність має наставати за нормами спеціального законодавства. Норми цивільного права слід застосовувати у випадках, коли працівник заподіяв би матеріальну шкоду, внаслідок самовільного використання в особистих цілях автомобіля.

Також колегія суддів звертає увагу, що Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року №160-IX не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки набрав чинності 31 жовтня 2019 року, тобто після виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду.

Відповідно до змісту п.п. 1-3, 5 розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна, в тому числі пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Час, протягом якого винну особу може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Згідно з п. 10 розділу ІІ Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі за пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого в особисте користування настає матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.

Згідно з п.п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Під час розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу внаслідок умисних протиправних дій, а отже підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля відсутні.

Таким чином, на відповідача, з вини якого позивачу заподіяна дійсна майнова шкода внаслідок пошкодження автомобіля, що спричинило додаткові витрати для його відновлення, та з урахуванням причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, може бути покладена лише обмежена відповідальність в розмірі тримісячного грошового забезпечення.

Згідно з довідкою Департаменту патрульної поліції від 20 січня 2021 року №99 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 14 325,89 грн., отже розмір тримісячного грошового забезпечення відповідача становить 42 997,67 грн.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував положення Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" чим порушив норми матеріального права, водночас оскільки суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржуване рішення в частині суми стягнення оскільки позивач з апеляційною скаргою в цій частині не звертався, то враховуючи наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, остання підлягає стягненню в розміру визначеному судом першої інстанції, а саме 28 815,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, водночас вважає необхідним змінити вказане судове рішення в мотивувальній частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку