Справа № 320/7940/22
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7940/22 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 11.01.1947 року.

Позивач є пенсіонером, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 від 18.03.2011 року, пенсія за вислугу років якому була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

10.01.2022 року Управлінням соціального захисту населення Фастівської міської ради видано позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи серії НОМЕР_3 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з клопотанням від 09.08.2022 року про нарахування та виплату йому пенсії із збільшенням на 25% відповідно до постанови №1381 з 10.01.2022 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 24.08.2022 року №1000-0203-8/80663 відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії, посилаючись на те, що довідками МСЕК (серії КИО-І №292443 від 07.09.2011 року, серії КИО-І №0396233 від 30.09.2011 року та серії КИО-І №041422 від 11.09.2014 року) зазначено, що причина інвалідності пов`язана з проходженням служби в ОВС довічно, а статус учасника бойових дій позивачу не встановлювався, виписка з акта огляду медико-соціальної експертної комісії, що встановлює зв`язок з захистом Батьківщини, не надходила. Також відповідач зазначив, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи видано позивачу на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду, яке не містить будь-яких зобов`язань щодо Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої-другої статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №3551 ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Кабінет Міністрів України у постанові №1381 установив, що розміри пенсій особам з інвалідністю внаслідок війни, обчислені відповідно до статті 27 та частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 13 і 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації пенсії на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, збільшуються на 25 відсотків.

Збільшення розмірів пенсій здійснюється без урахування передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та інших доплат до пенсії.

Як зазначено вище, відповідач, відмовляючи позивачу у призначені та виплаті підвищення до пенсії, передбаченого постановою №1381, зазначив про те, що у позивача відсутній статус учасника бойових дій, а причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, відповідач зазначив, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видано ОСОБА_1 на виконання судового рішення, яке не містить жодних зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Крім того, відповідачем було зазначено, що позивач мав би право на отримання підвищення до пенсії відповідно до постанови №1381 у тому випадку, якби причиною його інвалідності було захворювання, отримане під час виконання обов`язків військової служби (внаслідок війни).

Проте, колегія суддів такі доводи відповідача не приймає до уваги з огляду на те, що умовами для отримання передбаченого пунктом 1 Постанови №1381 підвищення є наявність у особи статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та отримання пенсії згідно статей 13 і 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» або відповідно до статті 27 та частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не наявність конкретних причин захворювання, які зумовлюють встановлення особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2022 року Управлінням соціального захисту населення Фастівської міської ради видано позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи серії НОМЕР_3 .

Судом першої інстанції було встановлено, що вказане посвідчення було видано позивачу не на виконання судового рішення (про що стверджує відповідач), а на підставі заяви позивача від 05.01.2022 року та доданих до неї документів, а саме: виписки з акта огляду МСЕК до довідки сер. КИО-І №0414221 від 01.10.2014 року та постанови військово-лікарської комісії ГУ МСВ України в Київській області від 09.09.2011 року №50.

Так, у виписці з акта огляду МСЕК до довідки сер. КИО-І №0414221 від 01.10.2014 року вказано, що позивачу з 01.10.2014 року призначено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходженням служби в ОВС.

Згідно з постановою військово-лікарської комісії ГУ МВС України в Київській області від 09.09.2011 року №50 захворювання ОСОБА_1 пов`язано з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Отже позивач як особа, якій встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни, має право на отримання збільшення до пенсії, передбаченого постановою №1381.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування та виплату позивачу збільшення до пенсії у розмірі 25%, передбаченого постановою №1381.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з необхідністю задовольнити вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 10.01.2022 року пенсії, з урахуванням її збільшення на 25% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28.12.2011 року №1381.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати з 10.01.2022 року ОСОБА_1 пенсію шляхом збільшення на 25% відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 року №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було протиправно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням її підвищення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, колегія суддів також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.01.2022 року пенсію, з урахуванням її збільшення на 25% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення`від 28.12.2011 року №1381.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.