Справа № 526/1771/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 р.Справа № 526/1771/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.02.2023, (головуючий суддя І інстанції: Должко С.Р., повний текст складено 07.02.23 року) по справі № 526/1771/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції , Територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції третя особа: заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Кущій Володимир Володимирович

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 119665 від 03.07.2021, винесену заступником командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Кущій В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП

-поновити строк звернення до суду.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.02.2023 позов задоволено.

Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений строк на оскарження постанови від 03.07.2021 року серії БАА № 119665 за ч.1 ст.126 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії БАА № 119665 від 03.07.2021, винесену заступником командира батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кущій В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з Головного управління патрульної поліції у Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 2 724, 00 грн. судових витрат та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 546 ,01 грн , а всього на суму 11 270,01 грн.

Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 1) не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку доказам, зокрема не враховано, що відеозаписи з відеореєстратора та нагрудної камери, про наявність яких міститься відмітка у постанові від 03.07.2021 підтверджують вчинення позивачем порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності на відеозаписах дати та часу їх здійснення.

Також, вказує, що працівниками поліції дотримана процедура розгляду справи, роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, про що свідчить його підпис у постанові.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду, оскільки не взято до уваги, що останній був присутній під час прийняття спірної постанови, поставив свій підпис про її отримання, отже дізнався про порушення свого права саме 03.07.2021, проте до суду звернувся поза межами десятиденного строку, встановленого ст. 289 КУпАП.

Просить врахувати постанову Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 576/1434/17, в якій висловлена правова позиція щодо відліку строку звернення до суду з позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Щодо витрат на правову допомогу, вказує, що сума судових витрат, заявлена позивачем є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, проте судом першої інстанції безпідставно стягнуто вказані судові витрати на користь ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зауважує, що адвокатом у наданих суду доказах на підтвердження понесених витрат не обґрунтовано заявлену вартість послуг.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції стягнуто на користь позивача витрати в сумі 2 724,00 грн, проте у судовому рішенні не вказано у зв`язку з чим такі витрати понесені та чому саме в такій сумі.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності заперечень відповідача про розмір витрат ОСОБА_1 на правову допомогу вважає безпідставними, оскільки у відзиві на позов Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції висловлювало свою незгоду з визначеною позивачем сумою понесених судових витрат.

ОСОБА_1 , Департамент патрульної поліції (далі відповідач 2), заступник командира батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Кущій В.В. (далі третя особа) не подали відзиви на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03.07.2021 заступником командира батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кущій В.В. винесено постанову серії БАА № 119665, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Згідно постанови, 03.07.2021 о 02 год. 10 хв., в м. Гадяч по вул Панаса Мирного,46 ОСОБА_1 керував автомобілем Mersedes Benz Е300TD, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та без реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 «а», «б» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.(а.с.16)

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною, оскільки відповідачем належними доказами не доведено факту вчинення позивачем правопорушень.

Крім того, суд вважав обґрунтованими та документально підтвердженими витрати позивача на правову допомогу у розмірі 8 546,01 грн, а також стягнув судові витрати в сумі 2 724,00 грн.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 2.1 «а», «б» ПДР України, затвердженого Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 2, ч. 3ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачами надано до суду DVD-RW диск з відеозаписами з відеореєстратору та нагрудної камери.

Надаючи оцінку відеозаписам суд першої інстанції виходив з того, що останні не є належними доказами, оскільки безперервна відеозйомка подій не велася, що суперечить пунктам 2, 5 розділу ІІ Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026 (далі - Інструкція № 1026).

Так, п. 2 розділу ІІ Інструкції № 1026 передбачено, що портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо порушення працівниками поліції вимог пунктів 2, 5 розділу ІІ Інструкції № 1026, оскільки відеозйомка з відеореєстратора велась безперервно.

Проте, вказаний запис містить лише фіксацію руху автомобіля у темну пору доби, з якого неможливо ідентифікувати марку автомобіля, номерний знак, особу водія.

Відеозапис з нагрудної камери розпочинається із спілкування інспектора поліції з позивачем не поряд із зупиненим автомобілем, а біля будівлі лікарні, фактично фіксує лише процес розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання оскаржуваної постанови.

Разом з тим, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП полягає саме в керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Отже, надані відповідачами відеозаписи не фіксують факт вчинення позивачем правопорушення п. 2.1 "а", "б" ПДР України, а саме рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який на вимогу працівника поліції не надав посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Інших доказів в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачами ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, колегія суддів дійшла висновку щодо не доведення відповідачами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 03.07.2021 правомірно скасована судом із закриттям провадження у справі.

Проте, суд першої інстанції у спірних правовідносинах помилково вдався до встановлення обставин переслідування транспортного засобу працівниками поліції, застосування ними фізичної сили у відношенні до позивача, правомірності затримки та позбавлення волі, оскільки зазначені обставини не відносяться до предмету спору.

Також, суд першої інстанції в межах розгляду цієї справи безпідставно застосував Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, постанову Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» положення КУпАП, які стосуються оформлення протоколів та проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, та надав оцінку діям поліцейських щодо направлення позивача на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП з огляду на те, що вказані обставини не підлягають дослідженню під час розгляду цієї справи та не впливають на результат за наслідками її розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Разом з тим, суд першої інстанції вдався до оцінки протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, який не досліджувався в судовому засіданні та відсутній в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо помилковості висновків суду в частині порушення відповідачами процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відеозаписом зафіксовано роз`яснення позивачу прав, що також підтверджується його підписом на постанові.

Крім того, суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність у спірній постанові відомостей щодо технічного засобу, яким проводилась відеозйомка, оскільки у п. 7 постанови міститься вказана інформація, а саме: бодікамера BI0010, відеореєстратор ASPIRING.

Згідно частин 1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи не доведення належними доказами відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про скасування спірної постанови із закриттям провадження по справі, однак з інших підстав та мотивів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позову.

Щодо строків звернення до суду з цим позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, спірну постанову складено 03.07.2021 за участі позивача, відтак колегія суддів не заперечує, що ОСОБА_1 про порушення своїх прав був обізнаний саме 03.07.2021, а тому саме з цієї дати слід здійснювати відлік строку звернення до суду.

Відповідно до вимог КАС України строк оскарження постанови закінчився 13.07.2021. З позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 22.07.2021, тобто з пропуском строку, проте заявив клопотання про його поновлення, в обґрунтування якого зазначав, що копію постанови в день її складення не отримував, звернувся за правовою допомогою до адвоката, на запит якого відповідачем була надіслана спірна постанова з якою позивач ознайомився 16.07.2021 (отримано засобами поштового зв`язку на запит адвоката) та в межах десятиденного строку подав позов.

Суд першої інстанції надав оцінку доводам клопотання та враховуючи незначний пропуск строку, вірно визнав поважними підстави пропуску строку звернення до суду та поновив ОСОБА_1 такий строк.

Натомість, відповідач в апеляційній скарзі жодних доводів на спростування поважності підстав пропуску позивачем строку не навів, отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювалось адвокатом Сергієнком В.І. на підставі договору про надання правової допомоги № 24-2/2021 від 19.07.2021.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, національної поліції України, МВС та СБУ, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема, у справах про адміністративні правопорушення; представляє інтереси клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу, у тому числі з правом пред`явлення позову, оскарження рішень, постанов і ухвал суду; з правом підписувати та подавати документи, зокрема, заяви, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, отримувати документи, сплачувати від імені клієнта судовий збір та інші необхідні платежі, вчиняти інші дії в інтересах клієнта; представляє інтереси клієнта без жодних обмежень у Гадяцькому районному суді, судах першої та апеляційної інстанції, у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 119665 від 03.07.2021.

Згідно п. 4.1 Договору гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту.

За правову допомогу, передбачену в п. 1.2 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Адвокатом в межах договору від 19.07.2021 надано позивачу наступні послуги на загальну суму 8 546,01 грн:

- вивчення матеріалів, нормативних матеріалів, судової практики, підготовка документів з метою складання позовної заяви 6 год 3 000,00 грн (з розрахунку 1 год 500,00 грн);

- складання адвокатського запиту від 08.07.2021 до УПП в Полтавській області (збір доказів) 1 год 500,00 грн;

- складання позовної заяви 10 год 5 000,00 грн (з розрахунку 1 год 500,00 грн);

- фактичні витрати на поштову кореспонденцію надсилання адвокатського запиту від 08.07.2021 до УПП в Полтавській області 46,01 грн, що підтверджується актом наданих послуг від 22.07.2021 (додаток № 2 до договору)

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх документального підтвердження, відсутності заперечень відповідачів щодо їх розміру та співмірності із ціною позову та складністю справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Департамент патрульної поліції у відзиві на позов висловлював заперечення щодо витрат на правову допомогу, вказуючи, що вони є завищеними, не співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, проте суд першої інстанції залишив їх поза увагою.

Проте, судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам, наданим позивачем в підтвердження понесення витрат на правову допомогу, як і клопотанню відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 8 546,01 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг з огляду на наступне.

Так, послуги з «вивчення матеріалів, нормативних матеріалів, судової практики, підготовка документів з метою складання позовної заяви» неможливо вважати самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги, оскільки у сукупності вони є складовою процесу написання адміністративного позову. Крім того, адвокат в рамках надання професійної правничої допомоги за умовами укладеного договору повинен надавати таку допомогу, що само по собі має на увазі вивчення нормативних матеріалів, судової практики та відповідних документів, які є предметом спору.

Щодо послуги зі «складання адвокатського запиту» колегія суддів зазначає, що запит складений в обсязі текстового формату не більше ніж сторінка А4, фактично містить лише обставини справи та посилання на норми права, що свідчить, що для його складання адвокатом не прикладалося значних професійних зусиль та навичок.

Послуги з "підготовки позовної заяви" також не потребували багато часу, оскільки позов фактично складається з викладу обставин справи, норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також обґрунтувань в частині витрат на правову допомогу.

Щодо витрат позивача на поштову кореспонденцію.

Згідно із статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, у ч. 3 ст.132 КАС України наведено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Докладніше кожна з категорій цих витрат конкретизована у статті 134, 135, 137, 138 КАС України, зокрема:

1) витрати на професійну правничу допомогу (стаття 134 КАС України);

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (стаття 135 КАС України);

3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (стаття 137 КАС України);

4) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду (стаття 138 КАС України).

Вжитий у статті 138 КАС України термін "інших процесуальних дій" стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі.

Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

Разом з цим, поштові витрати не відносяться до витрат на правову допомогу, а тому не підлягають відшкодуванню.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 07.03.2019 по справі № 200/10765/18-а.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає, що заявлений до відшкодування розмір правової допомоги є явно завищеним і таким, що належить зменшенню.

Крім того, предметом спору є постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення до позивача штрафу у розмірі 425,00 грн.

Тобто, розмір відшкодування судових витрат у сумі 8 546,01 грн. є значно завищеним порівняно з ціною позову, яка складає 425,00 грн.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 1 000,00 грн. Указаний розмір витрат зумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час представництва позивача в суді першої інстанції, якістю та обсягом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом судового розгляду.

Крім того, суд першої інстанції стягнув на користь позивача судові витрати в сумі 2 724,00 грн, проте не обґрунтував з чого саме вони складаються та чим підтверджено їх сплату.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 454,00 грн., згідно платіжного доручення. Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат з прийняттям нової постанови про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1 000,00 грн та судового збору в розмірі 454,00 грн.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.02.2023 по справі № 526/1771/21 змінити в частині мотивів задоволення позову, виклавши його в редакції цієї постанови та скасувати в частині розподілу судових витрат.

Прийняти в частині розподілу судових витрат нову постанову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції в сумі 1 000, 00 грн. (одна тисяча гривень) та зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.02.2023 по справі № 526/1771/21- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню лише в частині розподілу судових витрат протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій