Справа № 420/13119/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у продовженні строку дії посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни серії НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської продовжити строк дії посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни серії НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_1 , шляхом видачі вкладишу до посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, ОСОБА_1 , проходив службу в МВС України, згодом в Національній поліції. Був звільнений зі служби з 31 липня 2019 року на підставі наказу начальника ГУНП в Одеській області № 908 о/с від 22.07.2019 року за п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу), у званні майора поліції, з посади старшого інспектора-чергового чергової частини Шевченківського відділення поліції в Одеській області. Після проходження ВЛК позивачу було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 246506 від 29.08.2019 року, якою позивачу було встановлено другу групу інвалідності, яка пов`язана із виконанням службових обов`язків. 03.09.2019 року позивачу, на підставі висновку ВЛК та виданої довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 246506 від 29.08.2019 року, позивачу було видано посвідчення інваліда 2 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. 11.07.2022 року відбувся черговий переогляд стану здоров`я позивача, в результаті якого видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 530604 від 12.07.2022 року, якою підтверджено його інвалідність 2 групи. Задля продовження строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, шляхом вклеювання відповідного вкладишу, 12.07.2022 року було подано відповідну заяву до структурного Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Управління соціального захисту населення в Малиновському районі. У відповідь на його заяву, Управління соціального захисту населення в Малиновському районі було надано письмову відмову (вих. №26136-о від 21.07.2022 року), в якій зазначено, що оскільки чинним законодавством України не передбачено підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, то підстав для продовження строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни немає. Позивач вважає зазначену відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою від 26.09.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

06.10.2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що порядок та умови встановлення інвалідності особам, які звернулися для встановлення інвалідності визначені Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285.

Відповідно до зазначеного Положення, у разі наявності причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) з захистом Батьківщини чи участю в бойових діях на території інших держав, постанови ВЛК приймаються з наступними формулюваннями:

пп. 1 п. 9 «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, отримане під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської дії у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України» якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане за зазначених обставин;

пп. 5 п. 9 «Захворювання, поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання діагностовано, поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане в період служби в країнах на території інших держав, які вели бойові дії, згідно з Переліком держав i періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63.

За відсутності такого зв`язку, Постанова ВЛК приймається з формулюванням, передбаченим пп. 2 п. 9 Положення, а саме: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції.

Відповідно до наданих документів ОСОБА_1 , майор поліції, в 2012 році при затриманні правопорушника отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, забій та садна м`яких тканин потиличної області.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.07.2022 року серії 12 ABB №530604 заявника визнано особою з інвалідністю, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Враховуючи викладене, права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення гр. ОСОБА_1 не має.

11.10.2022р. позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позову.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ України, надалі - у Національній поліції України.

Позивач звільнений зі служби в поліції з 31 липня 2019 року на підставі наказу начальника ГУНП в Одеській області № 908 о/с від 22.07.2019 року за п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу), у званні майора поліції, з посади старшого інспектора-чергового чергової частини Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області.

Відповідно до наданих медичних документів ОСОБА_1 , майор поліції, у 2012 році при затриманні правопорушника отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, забій та садна м`яких тканин потиличної області.

Згідно Свідоцтва про хворобу №208/2 від 08.07.2019 року отримані позивачем тілесні ушкодження у 2012 році прогресували та спричинили захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в МВС України та Національній поліції.

Після проходження ВЛК позивачу видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 246506 від 29.08.2019 року, якою встановлено другу групу інвалідності, травма пов`язана із виконанням службових обов`язків.

03.09.2019 року позивачу на підставі висновку ВЛК та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 246506 від 29.08.2019 року, було видано посвідчення інваліда 2 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Під час чергового переогляду 26.08.2020 року було підтверджено стан здоров`я позивача та встановлену йому 2 групу інвалідності.

Після цього, строк дії посвідчення інваліда війни 2 групи було продовжено, шляхом вклеювання відповідного вкладишу.

11.07.2022 року відбувся черговий переогляд стану здоров`я позивача, в результаті якого позивачу було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 AAB № 530604 від 12.07 2022 року, якою підтверджено його інвалідність 2 групи.

Задля продовження строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, шляхом вклеювання відповідного вкладишу позивачем 12.07.2022 року було подано відповідну заяву до структурного Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Управління соціального захисту населення в Малиновському районі

У відповідь на заяву позивача Управління соціального захисту населення в Малиновському районі було надано письмову відмову (вих. №26136-о від 21.07.2022 року), в якій зазначено, що оскільки чинним законодавством України не передбачено підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, то підстав для продовження строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни позивача немає.

Вказану відмову позивач вважає протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону №3551-XII.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскільки він отримав травму під час виконання службових обов`язків, це, на його думку, є підставою для поширення на спірні правовідносини п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

Надаючи оцінку таких доводам позивача, суд виходить з такого.

Згідно з п.п.1 та 2 ч.2 ст.7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З огляду на вказане, згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з п.2 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Сукупний аналіз статей Закону №3551 доводить, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону №3551, безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до наданих документів ОСОБА_1 , майор поліції, в 2012 році при затриманні правопорушника отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, забій та садна м`яких тканин потиличної області.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.07.2022 року серії 12 ABB №530604 заявника визнано особою з інвалідністю, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Тобто, з викладеного вбачається, що позивач отримав травму під час виконання службових обов`язків, але виконання службових обов`язків не було пов`язано з безпосередньою участі позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, та травма, яку отримала позивач, внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана з участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а, від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, які підлягають обов`язковому врахуванню судом першої інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, зокрема, щодо нерелевантності обставин у вказаних справах спірним правовідносинам між сторонами у даній справі, суд до уваги не бере, оскільки у наведеній вище постанові від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а Верховний Суд проаналізував як пункт 1, так і пункт 2 частини 2 ст.7 Закону №3551, і правові висновки Верховного Суду стосуються категорій осіб, які перелічені обома цими пунктами (пункти 24-36 постанови Верховного Суду у справі №0540/9350/18-а).

Так, колегія суддів Верховного Суду погодилася із висновком суду апеляційної інстанції, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у продовженні строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі вкладишу до посвідчення діяв правомірно, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача продовжити строк дії посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни серії НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_1 , шляхом видачі вкладишу до посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За викладених обставин, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (адреса: вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів

.