Справа № 160/12088/20
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12088/20
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особи: про:1. Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області 2. Державної судової адміністрації України Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

28.09.2020р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії / а.с.1-8,21/, судом першої інстанції позов зареєстровано 30.09.2020р. /а.с. 1-8/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2020р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/12088/20 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 23-24/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що вона працює на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за період роботи з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. ТУ ДСА в Дніпропетровській області їй нараховано та виплачено суддівську винагороду на підставі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а не на підставі ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до зменшення її розміру, чим порушено її права та гарантії, тому просила суд: - визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження визначеного ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; - зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області нарахувати їй суддівську винагороду за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки, тимчасової непрацездатності), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020р. у справі №160/12088/20 адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області , суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) із застуванням обмеження визначеного ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; - зобов`язано ТУ ДСА України в Дніпропетровській області нарахувати суддівську винагороду ОСОБА_1 , судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області , за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з вирахування податків та обов`язкових платежів. /а.с. 42-45/.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р. у справі №160/12088/20 апеляційна скарга ТУ ДСА України в Дніпропетровській області задоволена, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020р. у справі №160/12088/20 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено / а.с. 80-82/.

Постановою Верховного Суду від 04.08.2022р. у справі №160/12088/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р. у справі №160/12088/20 скасовано; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020р. у справі №160/12088/20 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ТУ ДСА України в Дніпропетровській області нарахувати суддівську винагороду ОСОБА_1 , судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з вирахуванням податків та обов`язкових платежів, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020р. у цій справі залишено без змін / а.с. 127-137/.

19.08.2022р. матеріали адміністративної справи №160/12088/20 надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 138/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2022р. справу №160/12088/20 прийнято до провадження, до участі у розгляді справи у якості співвідповідача залучено Державну судову адміністрацію України (далі ДСА) та справу призначено до судового розгляду / а.с. 140-141/.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20 адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність ДСА, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, яка полягає у не забезпеченні повного фінансування ТУ ДСА в Дніпропетровській області (розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня) для виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. у розмірі, встановленому ч. 2, 3ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; зобов`язано ТУ ДСА України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. (за винятком днів відпустки) в розмірі 123072,04 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; зобов`язано ДСА здійснити фінансування ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення ОСОБА_1 виплати недоплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) в розмірі 123072,04 грн. / а.с. 160-165/.

Відповідач - ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 08.11.2022р., за допомогою засобів поштового зв`язку 30.11.2022р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 05.12.2022р. / а.с. 183-189/

З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022р. з суду першої інстанції витребувано матеріали справи №160/12088/20 / а.с. 191/.

Також 03.12.2022р. відповідачем у справі ДСА, за допомогою засобів поштового зв`язку було подано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20, яка зареєстрована судом 06.12.2022р. / а.с. 194-206/.

Матеріали адміністративної справи №160/12088/20 надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 26.12.2022р. / а.с. 206а/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.12.2022р. у справі №160/12088/20 апеляційні скарги ТУ ДСА України в Дніпропетровській області та ДСА на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20 були залишені без руху та заявникам апеляційних скарг надано строк для усунення зазначених судом недоліків / а.с. 207/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023р. у справі №160/12088/20 ТУ ДСА України в Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20 відмовлено, апеляційна скарга ТУ ДСА в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20 повернута заявнику / а.с. 212/.

Відповідач ДСА, у межах наданого ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.12.2022р., усунув зазначені судом у цій ухвалі недоліки апеляційної скарги / а.с. 214-218/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023. у справі №160/12088/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДСА на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20 / а.с. 220/ та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 14.03.2023р. / а.с. 221/, про що судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлено учасників справи /а.с. 222-229/.

Відповідач - ДСА, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 08.11.2022р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені вимог адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Коршун А.О., який входить до складу колегії суддів, що розглядає справу №160/12088/20, перебував у відпустці у період з 09.03.2023р. по 27.03.2023р..

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивача у справі ОСОБА_1 , указом Президента України №410/2016 від 24.09.2016р. призначено строком на 5 років суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, та наказом голови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №68-к від 12.10.2016р. ОСОБА_1 зараховано до штату Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на посаду судді цього ж суду з 13.10.2016р., а наказом голови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №11-к від 20.01.2020р. ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років станом на 01.01.2020р., яка складає 20% за 06 років 02 місяці 19 днів / а.с. 9-18/.

Також судом під час розгляду справи встановлено, що у період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. позивачу виплачена суддівська винагорода в обмеженому розмірі, згідно зі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» , а саме у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020р. і відповідно до довідки ТУ ДСА України в Дніпропетровській області №Б-с-634 від 21.04.2021р. / а.с. 74/ обмеження суддівської винагороди позивача відповідно до ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» за період з 01.04.2020р. по 28.08.2020р. у загальному розмірі становлять 123072,04грн., при цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір обмеження виплати суддівської винагороди позивачу - 123072,04грн., за період з 01.04.2020р. по 28.08.2020р., не був предметом спору у цій справі.

І саме ці обмеження у виплаті суддівської винагороди, які позивач вважає необґрунтованими та такими, що порушують її права та охоронювані законом інтереси, обумовили її звернення до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами у цій справі, суд першої інстанції, з урахуванням постанови Верховного Суду від 04.08.2022р. у цій справі / а.с. 127-137/, фактично виходив з того, що в спірному випадку під час визначення розміру суддівської винагороди позивача застосуванню підлягають положення Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», тому суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідач, здійснивши виплату позивачу суддівської винагороди у період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. з обмеженнями, передбаченими ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» діяв з порушенням вимог ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що у свою чергу призвело до порушення прав позивача та його гарантій незалежності судді, і визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції виходив з того, що належним та ефективним способом його захисту є зобов`язання ТУ ДСА в Дніпропетровській області (розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня) здійснити нарахування та виплату позивачу недоплаченої суми суддівської винагороди за період з 01.04.2020 року по 28.08.2020р. (за винятком днів відпуски) у розмірі 123072,04грн., та утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів, та зобов`язання ДСА, яке є розпорядником коштів вищого рівня, здійснити фінансування ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення ОСОБА_1 виплати недоплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) в розмірі 123072,04 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

13 квітня 2020 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі по тексту - Закон №553-ІХ, набрав чинності з 18.04.2020р.), яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 наступного змісту: - установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Рішенням Конституційного Суду України №10-р/2020 від 28.08.2020р. у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №94-IX зі змінами.

Так у п. 4 мотивувальної частини вищезазначеного рішення суд наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Конституція України має найвищу юридичну силу Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується статтями 8 та 55, 124 Конституції України.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

11.03.2020р. Конституційним Судом України розглянуто конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII), «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року №193-IX, «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 року №1798-VIII ( рішення №4-р/2020 від 11.03.2020р. ).

У пункті 4.1. рішення №4-р/2020 від 11.03.2020р. зазначається, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України): - від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99, від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002; - від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005; - від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008; - від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11-р/2018; - від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020).

Після аналізу юридичних позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України зробив висновок про те, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення №4-р/2020 від 11.03.2020р.).

Тому обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів, і Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану, однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України, при цьому таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Крім цього Конституційний Суд України у рішенні №10-р/2020 від 28.08.2020р. у справі №1-14/2020 (230/20) дійшов правового висновку, що, навіть, за умови допустимого обмеження виплат суддівської винагороди (за умов воєнного чи надзвичайного стану), втрачені, у зв`язку з цим кошти, підлягають компенсуванню відповідними виплатами.

Сукупний аналіз наведених положень Конституції України та юридичних позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу, при цьому також необхідно враховувати, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо зупинення положеннями законів про Державний бюджет України на відповідний рік дії інших чинних законів України та зазначав, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України, яким є Конституція України , у статті 64 якого визначено такі випадки, які є вичерпними, і передбачено що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин (абзаци третій-сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 6-рп/20 від 09.07.2007р.); і таке зупинення неможливе оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, і цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р.); а Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р); законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина, у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р.); при цьому словосполучення «держава прагне», на думку Конституційного Суду України, означає намагання i обов`язок держави спрямовувати свою діяльність на виконання певного, визначеного Конституцією України, завдання.

З урахуванням вищенаведеного Закон України №553-ІХ про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо зменшення розміру виплати суддівської винагороди не відповідає нормам Конституції України, а тому не може бути застосований до визначення розміру виплати суддівської винагороди, і суд апеляційної погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди у період з 18.04.2020р. по 28.08.2020 р. відповідач мав керуватися виключно нормами ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та норми інших законодавчих актів до спірних правовідносин застосовуватися не можуть.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 03.03.2021р. у справі №340/1916/20 за якою розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом № 553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім цього Верховним Судом у постанові від 05.05.2022р. у справі №160/16362/20 зазначено, що обмеження розміру суддівської винагороди у зв`язку із прийняттям Закону №553-ІХ щодо обмеження виплати суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати протягом спірного періоду було неправомірним.

Виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких, зокрема щодо суддів місцевих і апеляційних судів, є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, які можуть проводити нарахування та виплати лише в рамках та межах визначених бюджетних асигнувань на поточний фінансовий рік, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Також необхідно зазначити про те, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень судів - КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р. наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Отже ураховуючи правові висновки Верховного Суду, правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права позивача вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом при розгляді справ цієї категорії у постановах від 23.06.2021р. у справі № 520/13014/2020, від 22.07.2021р. у справі № 200/7840/20-а, від 28.07.2021р. у справі №340/1901/20, від 11.08.2021р. у справі № 560/4152/20, від 09.09.2021р. у справі № 120/5243/20-а, від 07.10.2021р. у справі № 260/3641/20, від 12.10.2021р. у справі №160/12154/20, від 20.10.2021р. у справі № 580/4201/20, від 22.10.2021р. у справі № 200/6491/20-а, від 25.11.2021р. у справах №200/8757/20-а, № 560/2861/20, від 05.05.2022 р. у справі № 160/16362/20.

Так ч. 3 ст. 148 Закону №1402-VIII передбачено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що саме на ДСА - як головного розпорядника коштів Державного бюджету щодо фінансового забезпечення діяльності судів, покладено обов`язок із фінансування діяльності місцевих судів, тому ДСА підлягає залученню до розгляду у даній справі в якості другого відповідача як розпорядник бюджетних коштів вищого рівня.

Під час розгляду цієї справи, щодо питання обсягу виділених ДСА бюджетних асигнувань в межах видатків державного бюджету ТУ ДСА в Дніпропетровській області на оплату праці суддівського корпусу, а також питання розпорядження цими коштами ТУ ДСА в Дніпропетровській області встановлено, що ДСА 2020р. було здійснено фінансування суддівської гілки влади лише на 76% від реальної потреби в коштах / а.с. 29-40/, що фактично свідчить про те, що зменшення фінансування саме ДСА призвело до зменшення суддівської винагороди позивача саме відповідачем-ТУ ДСА в Дніпропетровській області, який у свою чергу зазначив, що надані кошти були спрямовані ним на виплату суддівської винагороди та заробітної плати працівникам апарату суду у 2020 році.

З огляду на вищенаведене колегія суддів , з урахуванням висновків Верховного Суду вважає, що органи державної влади, якими у даному випадку є відповідачі ТУ ДСА в Дніпропетровській області, який проводить нарахування та виплату суддівської винагороди позивачеві, та ДСА, як орган, що здійснює фінансування суддівської гілки влади, не можуть відмовляти у виплатах суддівської винагороди позивачеві, за умови, якщо до відповідного спеціального Закону №1402-VIII не були внесені зміни, тому дії відповідачів щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами, внесеними Законом №553-ІХ, є протиправними, і з огляду на встановлення під час розгляду цієї справи протиправності дій відповідача ТУ ДСА в Дніпропетровській області (щодо обмеження розміру виплати позивачу у спірний період суддівської винагороди) та протиправності бездіяльності відповідача-ДСА, щодо неналежного фінансування територіального органу ДСА протягом спірного періоду на виплату суддівської винагороди, і враховуючи, що обмеження права на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі є порушенням вимог ст.19, ст.130 Конституції України, ст.135 Закону №1402-VIII та ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а відповідачі у справі, які є державними органами, що не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, тому суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та постановив у справі правильне рішення, яким визнав протиправною бездіяльність ДСА, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, яка полягає у не забезпеченні повного фінансування ТУ ДСА в Дніпропетровській області (розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня) для виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. у розмірі, встановленому ч. 2, 3ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; зобов`язав ТУ ДСА України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити судді позивачу недоплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. (за винятком днів відпустки) в розмірі 123072,04 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті та зобов`язав ДСА здійснити фінансування ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення позивачу у справі виплати недоплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) в розмірі 123072,04 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому необхідно рішення суду першої інстанції від 08.11.2022р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2022р. у справі №160/12088/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 03.04.2023р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко