Справа № 947/18526/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 947/18526/22

Головуючий І інстанції Шестакова Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління Патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали суду - 24.08.2022р.) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

22.08.2022р. ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом УПП в Одеській області Департаменту ПП, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову від 08.08.2022р. серії ЕАР №5727512 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а також закрити провадження у справі.

23.09.2022р. до суду 1-ї інстанції надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

30.09.2022р. представником позивача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи №947/18526/22 доказів витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі - 4000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2022 року (постановленою в порядку письмового провадження) провадження у справі №947/18526/22 за позовом ОСОБА_1 - закрито на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Одеській області Департаменту ПП на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі - 2000 грн.

Не погоджуючись із вказаною вище ухвалою суду 1-ї інстанції, відповідач 31.10.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2022р. в частині розподілу судових витрат та прийняти в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні з УПП в Одеській області Департаменту ПП витрат на професійну правничу допомогу адвоката в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначив про те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

01.12.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою УПП в Одеській області Департаменту ПП та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

22.12.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване судове рішення - залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.311 КАС України, апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Статтею 238 КАС України визначено підстави закриття судом провадження у справі, зокрема, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (п.2 ч.1) та щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (п.8 ч.1).

Згідно з ч.2 вищевказаної статті, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розподіл судових витрат у разі відмови позивача від позову регламентовано ч.1 ст.140 КАС України, відповідно до якої, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Натомість, алгоритму дій суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат у разі закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, - останнім не визначено.

У той же час, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

Як передбачено у ч.ч.1,6 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ж ухвалі. У випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Так, розглянувши подані до суду докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, їх співмірність із складністю даної справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд 1-ї інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрати на правничу допомогу у розмірі - 2000 грн.

Однак, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції частково помилковими, з огляду на наступне.

Статтею 16 КАС України регламентовано, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За приписами ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено положеннями ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на викладене, при визначенні суми компенсації витрат, що понесені на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Слід звернути увагу на те, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовано Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень із правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст.ст.27,30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати та умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що адвокатський гонорар може існувати у двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення, а саме: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. №23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів та звернень, довідок, заяв, скарг, а також здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, серед інших, було відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, варто зазначити, що у відповідності до п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00), суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, з викладеного слідує, що склад та розмір судових витрат, у томі числі, на професійну правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження вказаних обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законодавством порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність же документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу є окремою підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16 та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18.

У той же час, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зобов`язаний враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, судом повинні бути враховані також критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Відтак, суд із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд, серед іншого, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених судових витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що їх розмір, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин конкретної справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц).

Матеріалами справи підтверджується, що з метою захисту своїх законних прав та інтересів між позивачем та адвокатським об`єднанням «Губський та партнери», в особі Губської Х.Ю., було укладено договір про надання правничої допомоги від 11.08.2022р. №538-1.

У свою чергу, на підтвердження обсягу наданих послуг та, як наслідок, понесення витрат на їх оплату, позивачем надано до суду Додаткову угоду від 11.08.2022р. №1 до зазначеного Договору щодо визначення гонорару адвокатського об`єднання у фіксованому розмірі - 4000 грн., рахунок-фактуру від 11.08.2022р. №20 та квитанцію від 30.09.2022р. про оплату послуг на суму - 4000 грн.

На переконання колегії суддів, надані документи дійсно дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх загальну вартість.

Між тим, досліджуючи надані докази понесення судових витрат та вирішуючи питання щодо їх розміру, які за встановленими судом 1-ї інстанції обставинами фактично понесені позивачем, а факт сплати підтвердженим, апеляційний суд насамперед виходить з принципу справедливості та критерію співмірності зі складністю справи, ціни позову (3400 грн.), кількістю фактично наданих адвокатом послуг (написання виключно позовної заяви, що не потребувало значних витрат часу), та доходить висновку, що заявлена до відшкодування сума є надмірною, належним чином необґрунтованою та завищеною.

Погоджуючись із висновком суду 1-ї інстанції про наявність підстав для зменшення розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів наголошує на тому, що справа цієї категорії відповідно до предмету спору є справою незначної складності та містить лише один епізод спірних правовідносин (одну позовну вимогу). Тобто, підготовка позовної заяви із додатками (в розмірі 7 сторінок) не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, а усі документи, необхідні для складання та подання до суду позовної заяви були у позивача в наявності.

Судова колегія не оспорює права адвоката (адвокатського бюро) самостійно визначати гонорар, однак, у даному конкретному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність даної справи, яка, у свою чергу, не мала публічного інтересу, та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах справи цієї документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі (4000 грн.) з іншої сторони у справі, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

В обсязі встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для їх зменшення та стягнення з УПП в Одеській області Департаменту ПП на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі - 1000 грн., що, за обставин даної справи, буде справедливим та співмірним відшкодуванням таких.

Висновки ж щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться також у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020р. у справі №201/14495/16-ц.

Отже, колегія суддів не повною мірою погоджується з висновками суду 1-ї інстанції в частині розподілу судових витрат (визначення розміру витрат на правничу допомогу).

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, за таких обставин, колегія суддів, діючи виключно у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду 1-ї інстанції змінити в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх суму до - 1000 грн. В іншій частині ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2022р. колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст.ст.131,134,139,252,311 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2022 року в частині визначення суми стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Управління Патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі - 1000 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок)».

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 04.04.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко