Справа № 620/5940/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5940/22 Головуючий у 1 інстанції: Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Установи «Чернігівський Слідчий ізолятор», в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» № 102/ОД-22 від 30 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» № 40/ОС-22 від 30 березня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби.

- поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» з 01 квітня 2022 року.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що при проведенні службового розслідування Державна установа «Чернігівській слідчий ізолятор» не виконала жодної з вимог, встановлених пунктами З, 4 розділу VI, пунктом 4 розділу VIII Порядку проведення службових розслідувань. Апелянт зазначає, що під час проведення службової перевірки не було досліджено причини і умови, що сприяли скоєнню дисциплінарного проступку, не одержано пояснень працівника, не надано можливості подати документи для долучення до службового розслідування, не повідомлено про розслідування, не відібрано письмових пояснень, позбавлено права участі у службовому розслідуванні, не надіслано (або надано) засвідченого належним чином висновку службового розслідування).

07 березня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року витребувано у Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» документи.

13 березня 2023 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» надійшли витребувані документи.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» з 03.03.2020 по 31.03.2022.

Наказом начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 30.03.2022 № 40/ОС-22 було звільнено, зокрема, зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України) сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», 31.03.2022.

Підставою для звільнення зі служби слугував Висновок службового розслідування від 30.03.2022 та наказ начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 30.03.2022 № 102/ОД-22 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Так, проведеним службовим розслідуванням встановлено, що 18.03.2022 ОСОБА_1 без дозволу начальника державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», самостійно залишив межі установи; 21.03.2022, 25.03.2022 та 29.03.2022 не виконав наказ начальника установи та не приступив до несення служби у складі чергової зміни №3 на пости для охорони слідчого ізолятора та фактично по 30.03.2022 до місця проходження служби не прибув, тобто вчинив прогули з 18.03.2022 по 30.03.2022, чим порушив службову дисципліну, вимоги посадової інструкції, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, частини першої статті 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», частини другої статті 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Присяги працівника Державної кримінально-виконавчої служби України та Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Наказом начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 30.03.2022 № 102/ОД-22 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за грубе порушення службової дисципліни (самовільне залишення меж установи та допущення прогулів з 18.03.2022 по 30.03.2022), порушення вимог посадової інструкції, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, частини першої статті 16 і частини другої статті 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Присяги працівника Державної кримінально-виконавчої служби України та Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, враховуючи тяжкість проступку, ставлення до виконання службових обов`язків, керуючись статями 1, 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони установи, оголосивши стягнення у вигляді звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Не погоджуючись із наказами про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 14 вищевказаного Закону, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 Закону № 2713-IV, персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту. Жорстокі, нелюдські або такі, що принижують людську гідність, дії є несумісними зі службою і роботою в органах, установах виконання покарань та слідчих ізоляторах.

Пунктом 6 частини 1 статті 18 Закону № 2713-IV передбачено, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані, зокрема, забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом.

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 21 Закону № 2713-IV, законні вимоги та розпорядження посадових і службових осіб Державної кримінально-виконавчої служби України є обов`язковими для виконання. Невиконання законних вимог і розпоряджень цих осіб та втручання в їх діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов`язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень.

За приписами ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV затверджений Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), дія якого поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 5 даного Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

В силу вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Приписами статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року № 356/5, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 за № 295/26740 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - Порядок проведення службових розслідувань).

Розділом ІІ вищевказаного порядку визначено підстави для проведення службового розслідування.

Так, згідно п. 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

У відповідності до п.п. 5-6 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися у службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих посадовими особами органів і установ в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 1 Розділу VІІІ Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення належного нагляду, ізоляції, охорони, правопорядку та підтримання стабільної оперативної обстановки в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», надійного перекриття каналів надходження у зону, що охороняються, заборонених до використання речей і предметів, а також запобігання їх виготовленню засудженими та особами, узятими під варту, а також у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, наказом начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 24 лютого 2022 року №87/ОД-22 вирішено, в період з 09 години 00 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб особовий склад державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» перевести на казармене положення. Посилити склад оперативних груп та чергових змін, а також розробити графік цілодобового чергування керівного складу та оперативних груп на період введення воєнного стану, забезпечити повну бойову готовність чергових змін (а.с. 97).

Матеріали справи свідчать, що на ім`я начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» полковника внутрішньої служби Дрозда І.В. 21.03.2022, 25.03.2022 та 29.03.2022 надійшли рапорти від чергового помічника начальника установи зміни № 3 капітана внутрішньої служби Каплистого М.М. щодо відсутності на службі сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» (а.с. 87-89).

Вищевказані рапорти стали підставою для призначення наказом начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 29 березня 2023 року №98/ОД-22 службового розслідування стосовно порушення службової дисципліни (залишення меж установи та неприбуття на службу) сержантом внутрішньої служби ОСОБА_1 (а.с. 79 звор.).

За результатами проведення службового розслідування комісією за матеріалами службового розслідування стосовно порушення службової дисципліни (залишення меж установи та неприбуття на службу) сержантом внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшим інспектором 2 категорії відділу режиму і охорони державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» складено Висновок (а.с. 80-85).

Згідно Висновку службового розслідування, вході проведення перевірки було встановлено, що, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 23.02.2022 № 44/ОД-22 «Щодо запровадження режиму особливих умов в установах виконання покарань Житомирської, Київської, Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Херсонської, Черкаської та Чернігівської областей, Департаменту з питань виконання покарань», наказу Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 24.02.2022 № 87/ОД-22 «Про посилення складу оперативних груп та чергових змін в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» з 24.02.2022 в установі запроваджено режим особливих умов і відповідно посилений варіант несення служби та весь особовий склад установи переведений на казармене положення. Вказане передбачає розміщення особового складу у розташуванні установи для цілодобового перебування та несення служби з набуттям права на отримання харчування, з забороною виходу особового складу установи за межі розташування, збільшення кількості персоналу на постах, посилення пропускного режиму, проведення заходів для підвищення пильності персоналу СІЗО. Так в установі були забезпечені умови для цілодобового перебування особового складу за посиленим варіантом несення служби, у тому числі забезпечувалося харчування особового складу.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.12.2019 № 73/5-ДСК «Про затвердження Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України» та з метою належної організації несення служби особовим складом чергової зміни, на кожний календарний місяць розробляється та затверджується начальником Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» персональна розстановка персоналу чергової зміни, згідно якої розробляються накази про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу. Так, згідно персональної розстановки особового складу зміни № 3 на пости для охорони слідчого ізолятора на період з 01.03.2022 по 31.03.2022, затвердженої начальником установи 28.02.2022 були розроблені та затверджені накази про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу у березні 2022 та доведені до відома особового складу чергових змін установи.

У Висновку службового розслідування зазначено, що, згідно наказів від 21.03.2022 № 75/ДСК-22, від 25.03.2022 № 79/ДСК-22, від 28.03.2022 № 83/ДСК-22 Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу та графіку несення служби особовим складом чергової зміни відділу режиму і охорони № 3 у березні місяці 2022, молодший інспектор 2 категорії відділу режиму і охорони установи сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 21 березня, 25 березня та 29 березня 2022 року був призначений до складу чергової зміни на добове чергування по здійсненню охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) (а.с. 90). Однак вищевказаний співробітник не приступив до виконання службових обов`язків. 18.03.2022 він повідомив старшого інспектора (з професійної підготовки) сектору по роботі з персоналом установи капітана внутрішньої служби Баришпольця Р.В. про те, що вибуває з установи для вивезення сім`ї за межі м. Чернігова до іншої області, на що ОСОБА_2 пояснив, що таких дозволів не надає та з метою вирішення даного питання потрібно звертатись до начальника установи Дрозда І.В. 18.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до начальника установи та в ультимативній формі повідомив про те, що вибуває з установи для вивезення сім`ї за межі м. Чернігова до іншої області та надав рапорт від 18.03.2022 про вибуття з установи. На що начальник установи пояснив, що враховуючи воєнний стан та посилений варіант несення служби в установі не може надати дозвіл щодо виїзду за межі області та попередив якщо, він залишить межі установи і не приступить до виконання своїх посадових обов`язків буде прийняте рішення у відповідності до Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України щодо подальшого проходження служби в даній установі.

Також, Висновком службового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 в категоричній формі повідомив, що він вибуває з установи. Питання щодо подальшого проходження служби в установі даного співробітника не цікавило та намірів щодо подальшого виходу на службу у нього не було. ОСОБА_3 18.03.2022 близько 09 години 00 хвилин, без дозволу начальника установи залишив межі установи та більше до місця проходження служби і не повертався і, відповідно, не приступав до виконання службових обов`язків.

Таким чином, згідно Висновку службового розслідування, 8 березня 2022 року ОСОБА_1 без дозволу начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», самостійно залишив межі установи; 21 березня 2022 року, 25 березня 2022 року та 29 березня 2022 року не виконав наказ начальника установи та не приступив до несення служби у складі чергової зміни №3 на пости для охорони слідчого ізолятора та фактично по 30 березня 2022 року до місця проходження служби не прибув, тобто вчинив прогули з 18.03.2022 по 30.03.2022, чим порушив службову дисципліну, вимоги посадової інструкції, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, частини 1 статті 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», частини 2 статті 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Присяги працівника Державної кримінально-виконавчої служби України та Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Наказом начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 30 березня 2022 року № 102/ОД-22 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за грубе порушення службової дисципліни (самовільне залишення меж установи та допущення прогулів з 18.03.2022 по 30.03.2022), порушення вимог посадової інструкції, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, частини першої статті 16 і частини другої статті 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Присяги працівника Державної кримінально-виконавчої служби України та Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, враховуючи тяжкість проступку, ставлення до виконання службових обов`язків, керуючись статями 1, 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони установи, оголосивши стягнення у вигляді звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (а.с. 29-30).

На підставі Висновку службового розслідування від 30.03.2022 та вищевказаного наказу від 30.03.2022 № 102/ОД-22 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »., наказом начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 30.03.2022 № 40/ОС-22 було звільнено, зокрема, зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України) сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», 31 березня 2022 року (а.с. 31).

Так, апелянт вказує, що при проведенні службового розслідування Державна установа «Чернігівській слідчий ізолятор» не виконала жодної з вимог, встановлених пунктами З, 4 розділу VI, пунктом 4 розділу VIII Порядку проведення службових розслідувань. При цьому, апелянт зазначає, що під час проведення службової перевірки не було досліджено причини і умови, що сприяли скоєнню дисциплінарного проступку, не одержано пояснень працівника, не надано можливості подати документи для долучення до службового розслідування, не повідомлено про розслідування, не відібрано письмових пояснень, позбавлено права участі у службовому розслідуванні, не надіслано (або надано) засвідченого належним чином висновку службового розслідування).

Також, апелянт вказує, що невиконання службових обов`язків у період з 18 березня по 29 березня 2023 року стали обставини необхідності переміщення його дружини та тещі у безпечне місце.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, не дивлячись на наведені вище обставини, позивач був відсутній на службі та не виконував свої функціональні обов`язки з 18.03.2022 по 30.03.2022.

Колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі позивачем не наведено. В апеляційній скарзі апелянт не наводить жодних додаткових доказів, які б доказували відсутність факту скоєння ним дисциплінарного проступку

Водночас, апелянтом не надано суду доказів, що ним було отримано дозвіл від керівництва Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» на залишення місця служби.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з апеляційної скарги, 21 березня 2022 року позивач вивіз сім`ю в м. Черкаси та з 22 березня 2022 року з м. Черкаси евакуаційним потягом разом з сім`єю з м. Черкаси доїхав до м. Львова.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що 25 березня 2022 року він з сім`єю проживав в м. Перечин Закарпатської області та вони були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи.

Також, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що повернувся в м. Черкаси лише в середині травня 2023 року.

Разом з тим, доказів того, що позивач намагався зв`язатися протягом періоду з 18 березня 2023 року до середини травня 2023 року з Державною установою «Чернігівський слідчий ізолятор» щодо його відсутності на службі апелянтом не надано.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів звертає увагу на те, що, враховуючи відсутність дозволу на залишення місця служби, позивач, здійснивши 21 березня 2022 року вивезення сім`ї в безпечне місце - м. Черкаси, не вчинив дій для повернення на місце служби до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», а виїхав до м. Львова та, в подальшому, зареєструвався в м. Перечин Закарпатської області як внутрішньо переміщена особа.

Тобто, на переконання колегії суддів, такі дії позивача підтверджують висновок службового розслідування, що ОСОБА_3 не мав наміру повертатися до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» для подальшого проходження служби та виконання службових обов`язків в установі.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що, згідно наданої відповідачем довідки Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 27 березня 2023 року №43, станом на 24.02.2022 в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» проходили службу 131 особа рядового та начальницького складу установи, з яких 57 мали неповнолітніх дітей, в тому числі: 4 одинокі матері (батько); 2 матері, які виховують дитину з інвалідністю; 5 жінок, які виховують дітей без батька (розлучені). Водночас, відповідно до довідки Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 27 березня 2023 року №42, в період з 24 лютого по 31 березня 2022 року в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» було звільнено 9 осіб молодшого та старшого начальницького складу установи, з яких: 7 осіб за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за невихід на службу (прогули); 2 особи за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

Отже, встановлені у Висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення скаржником вимог чинного законодавства в умовах воєнного стану в Україні, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваного у цій справі наказу.

При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків, тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження факту відсутності позивача на службі в робочий час в період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про самовільне залишення меж установи та допущення прогулів є обґрунтованим.

При цьому, висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з врахуванням реального військового стану в Державі.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, а також, введення в Україні воєнного стану, колегія суддів вважає, що накази Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» № 102/ОД-22 від 30 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та № 40/ОС-22 від 30 березня 2022 року про звільнення зі служби видані на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 03.04.2023 р.