Справа № 161/15298/22
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/2/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю представника позивача Кушнірук Ю.П.,

представника відповідача - Маїло І.О.,

представника третьої особи Наглій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання дій протиправними.

Свій позов мотивує тим, що постановою серії DMV 2209002 від 04.05.2022 року на нього накладено адміністративний штраф в розмірі 340 грн. та в подальшому відповідач звернувся із заявою про примусове виконання вказаної постанови в Другий відділ ДВС м. Луцька.

Вказує, що постановою державного виконавця від 25.10.2022 року відкрито виконавче провадження №70161261, а також винесені постанови про стягнення з нього витрат та виконавчого збору.

Однак, при зверненні до органу ДВС із заявою про примусове виконання постанови відповідачем в незаконний спосіб були внесені до постанови правки, що не відповідають дійсності та які стали формальною підставою для відкриття виконавчого провадження.

Вважає, що внесення правок було здійснено у зв`язку з пропуском відповідачем строку пред`явлення постанови до виконання та надання в незаконний спосіб вигляду того, що вказаний строк не пропущений.

Також зазначає, що при поданні заяви про примусове виконання та пред`явлення постанови відповідачем на поданій органу ДВС постанові зроблено правки, зокрема, проставлено печатку та на додатковому штампі «дата набрання чинності постанови» зроблено рукописний запис щодо дати набрання постановою чинності, а саме: 19.08.2022 року, що не відповідає дійсності.

У зв`язку з чим, просить визнати протиправними дії відповідача, що полягають у здійсненні на постанові від 04.05.2022 року DMV 2209002, винесеної відповідачем, запису про набрання постановою законної сили 19.08.2022 року та пред`явлення постанови до виконання третій особі.

В ході розгляд справи представник позивача подала суду заяву про змін підстав позову, у якій зазначила, що постанова відповідача від 04.05.2022 року подана органу ДВС як виконавчий документ згідно заяви про примусове виконання рішення від 21.10.2022 року не містить підпису уповноваженої особи. При цьому заява як документ подана в паперовій формі, а тому не являє собою електронний документ.

Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав. викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вимог з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Представник третьої особи також просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що постановою ст. інспектора (інспектора з паркування) департаменту муніципальної варти DMV - 2209002 від 04.05.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виглядів штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 6).

Із вказаної постанови слідує, що 03.05.2022 року о 12,32 год. за адресою м. Луцьк, пр. Волі, 19, особа, яка керувала автомобілем (водій) OPEL Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , порушила вимогу дорожнього знаку, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушила п. 3.34 додатку 1 розділу 33 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Датою набрання даною постанови законної сили є 19.08.2022 року.

На підставі вказаної постанови, головним державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70161261 від 25.10.2022 року (а.с. 7).

В рамках зазначеного вище виконавчого провадження державним виконавцем органу ДВС також 25.10.2022 року винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (а.с. 8, 9).

У своєму позові ОСОБА_1 та у заяві про зміну предмета позову зазначає, що проставлення на оскаржуваній постанові відмітки про набрання нею законної сили 19.08.2022 року рукописним записом не відповідає дійсності і заява про примусове виконання рішення суду не містить підпису уповноваженої особи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абз. 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 07.05.2002 року № 8-рп/2002).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 480/4737/19.

У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12, від 15.07.2019 року у справі № 420/5625/18, від 11.02.2020 року у справі № 0940/2394/18).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У справі, що розглядається, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо здійсненні на оскаржуваній постанові рукописного запису про набрання нею законної сили та її подальше пред`явлення на примусове виконання, а також про відсутність підпису уповноваженої особи.

На переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права не є сумісним з вимогами ст. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України через свою неефективність, що є головним критерієм при зверненні до суду з позовом, оскільки сам по собі факт визнання дій відповідача не відновить права, які на його думку були порушеними, а відтак наслідком такого не буде повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з одержанням особою бажаного результату (припинення здійснення відносно нього виконання оскаржуваної постанови).

Таким чином, з огляду на відсутність у оспорюваній постанові такої властивості, як протиправність, суд, зважаючи на обставини, що склалися у розглядуваній спірній ситуації, вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є оскарження та скасування відповідних постанов у виконавчому провадженні № 70161261 від 25.10.2022 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 року у справі № 826/15117/17.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку. що адміністративний позов ОСОБА_1 до департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання дій протиправними до задоволення не підлягає.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х ВА Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання дій протиправними відмовити.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складений 30 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк