Справа № 260/8142/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/8142/21 пров. № А/857/2899/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Святецького В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року про відмову у повороті виконання рішення суду (головуючого судді Рейті С.І., ухвалену у відкритому судовому засіданні о 11 год. 07 хв. в м. Ужгород повний текст ухвали складено 01.02.2023) у справі №260/8142/21 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Ужгородською міською радою подано заяву про поворот виконання судового рішення, відповідно до якої просить допустити поворот виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн. та зобов`язати ОСОБА_1 повернути кошти у розмірі 30903,72 грн. на розрахунковий рахунок Ужгородської міської ради.

Оскаржуваною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Ужгородська міська рада подала апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 08.06.2022 позовні вимоги задоволено в частині визнання протиправним та скасування Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 532 від 29.11.2021 року «Про виконання рішення суду» частково - в частині включення ОСОБА_1 до складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VІІ скликання (за посадою); визнання протиправним та скасування Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради, з 8.12.2020 року та стягнення із Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2021 року по 08.06.2022 року, в розмірі 455191,92 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн. звернуто до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 року у справі № 260/8142/21 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в частині визнання протиправним та скасування Рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05.01.2023 до суду надійшла заява боржника, Ужгородської міської ради, про поворот виконання судового рішення, якою просить допустити поворот виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38389,70 грн. та зобов`язати ОСОБА_1 повернути кошти у розмірі 30903,72 грн. на розрахунковий рахунок Ужгородської міської ради. Обґрунтовуючи необхідність повороту виконання рішення у справі № 260/8142/21 в частині повернення коштів у розмірі 30903,72 грн. зазначає, що на негайне виконання рішення суду було видано розпорядження міського голови від 21.06.2022 року № 317 «Про виконання рішення суду», яким ОСОБА_1 було поновлено на посаді першого заступника Ужгородського міського голови і визначено йому виплату 38389,70 грн, як стягнення середнього заробітку за один місяць. Фактична виплата позивачу з урахуванням всіх загальнообов`язкових відрахувань становила 30903,72 грн.

Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 у справі № 260/8142/21, за результатами розгляду апеляційної скарги Ужгородської міської ради вищезазначене рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у справі № 260/8142/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Відповідно до постанови, визнано протиправним та скасовано рішення ХІІІ сесії VIII скликання Ужгородської міської ради № 533 від 29.11.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та у задоволенні решти позовних вимог, в тому числі стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Зазначено, що враховуючи правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22), заперечують право на позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відсутнє поняття «прогул» в правовій ситуації, що охоплена предметом судового спору. У ОСОБА_1 наразі відсутні правові підстави для утримання коштів які йому були виплачені в якості заробітної плати але згідно висновків суду апеляційної інстанції, не підпадають під її ознаки і відповідно на вказані кошти не поширюється правове регулювання, передбачене статтею 381 КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивач працював і був звільненим на час виконання діяльності у складі виконавчого комітету Ужгородської міської ради VII скликання і тому права отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу не має тому що виконавчий комітет Ужгородської міської ради VII скликання припинив свої повноваження 08.12.2020 року у зв`язку з формуванням виконавчого комітету Ужгородської міської ради VIII скликання.

Приймаючи оскаржувану ухвалу у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

За приписами частин 1, 4, 7 статті 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він, зокрема, відмовляє в позові повністю. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно статті 381 КАС України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011, поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.

При цьому, вказаний правовий інститут містить певні обмеження, зокрема що випливають із поверненням періодичних бюджетних платежів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, згідно з цією нормою, не допускається поворот виконання судових рішень у вище зазначеній категорії справ за винятком випадків повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданням підроблених документах. Тобто, якщо особа добросовісно одержувала за скасованим чи зміненим в подальшому судовим рішенням певні виплати, то вона не повинна повертати ці кошти чи надміру одержані кошти. З набранням законної сили новим судовим рішенням вона лише втрачає право на одержання подальших виплат або зберігає це право щодо виплат у меншому розмірі.

Суд зазначає, що у зазначених категоріях адміністративних справ може відбутися поворот виконання у випадках, якщо рішення суду прийнято з урахуванням недобросовісної поведінки позивача (стягувача), а не порушень з боку суду. Тому, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, суд повинен допустити поворот виконання.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 2а-9320/11/0308, від 20.06.2019 у справі №336/9595/14, від 22.08.2019 у справі № 9557/10/1570, від 24.09.2020 у справі № 818/678/17, від 31.07.2020 у справі № 757/34139/18-ц, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У вказаних постановах Верховний Суд зробив висновок про те, що чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконання судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що самої лише обставини щодо скасування судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у справі № 260/8142/21 є не достатнім для стягнення з позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахованого йому за рішенням суду.

Посилання Ужгородської міської ради, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а, відтак, підлягає поверненню відповідачу є необґрунтованими з огляду на наступне.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій - має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати. Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

З огляду на визнання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за змістом заробітною платою - суд звертає увагу, що в силу положень статті 381 КАС України поворот виконання рішення про стягнення середнього заробітку можливий лише у випадку, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Апеляційним судом враховується, що доказів надання позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документів, які слугували скасуванню рішення від 08.06.2022 року відповідач-апелянт суду не надав.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), висловив правову позицію, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10) зазначив, що перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах «суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заява Ужгородської міської ради про поворот виконання рішення суду задоволенню не підлягає, судом першої інстанції дотримано норм процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття ухвали щодо відмови у повороті виконання рішення суду, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328, 380, 381 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року про відмову у повороті виконання рішення суду у справі №260/8142/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Святецький

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 04.04.2023