Справа № 540/2366/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 р. Категорія 111030600м.ОдесаСправа № 540/2366/21
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

час і місце ухвалення: 09:07, м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ГУ ДПС Кушнір С.П. (посвідчення, витяг)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Агрофірма радгосп "Білозерський" на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року по справі за позовом комунального підприємства Агрофірма радгосп "Білозерський" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, мотивуючи його тим, що за результатами документально перевірки радгоспу складено акт від 01.03.2021 року № 650/21-22-07- 01/00413506. На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідач виніс наступні податкові повідомлення-рішення: № 2 від 31.03.2021 року, яким виявлено порушення позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 98682,00 грн.; № 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 641902,50 грн.; № 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 780843,75 грн.; № 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 53100,75 грн.; № 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 22710,25 грн.; № 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 332345,08 грн.; № 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 1020,00 грн. Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх протиправними.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції комунальне підприємстве Агрофірма радгосп "Білозерський" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не врахував, що виробництво сільськогосподарської продукції на підприємстві має ряд особливостей, які не враховано відповідачем при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Судом не прийнято до уваги той факт, що ревізорами безпідставно визначено господарську операцію з коригування ціни за рахунок зниження якісних показників, як операцію зі списання дебіторської заборгованості і тому, відповідно, відсутні підстави для коригування фінансового результату до оподаткування.

До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання комунального підприємства Агрофірма радгосп "Білозерський" про відкладення розгялду справи у зв`язку з місцезнаходженням апелянта у Херсонській області та перебування його представників у м. Херсоні, яке знаходиться під постійними обстрілами.

Водночас, згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Як передбачено у ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», скорочення або ж прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, введення воєнного стану не впливає на процес здійснення судочинства.

Пунктами 1, 2 ст. 195 КАС України передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Отже, для дотримування критерію розумності встановлених строків для розгляду справи, принципу юридичної визначеності, з урахуванням роботи суду під час воєнного стану, правом позивача брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та тим, що позивачем раніше вже надавалися пояснення по даній справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення, від 10.02.2021 № 115, № 116, відповідно до п.п. 20.1.4 ст.20, ст.75, пп.77.1 п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.02.2021 № 218, проведено документальну планову виїзну перевірку Агрофірми радгоспу "Білозерський" (код 00413506) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

З направленнями від 10.02.2021 року № 115, № 116 на право проведення перевірки ознайомлено директора ОСОБА_1 10.02.2021 року з наданням копії наказу про проведення перевірки.

Після отримання акту перевірки від 01.03.2021 року № 650/21-22-07-01/00413506, позивач скористався своїм правом передбаченим п. 86.7 ст. 86 ПКУ та надав до контролюючого органу заперечення на акт перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 01.03.2021 року № 650/21-22-07- 01/00413506.

Перевіркою встановлено порушення:

1. п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 ПКУ, п.5, п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, в результаті чого, занижено податок на прибуток на загальну суму 495759,00 грн.

2. п. 9 частини 1 статті 69 "Бюджетного кодексу України", рішень Дніпровської сільської ради "Про встановлення норми відрахування частини прибутку (доходу) до загального фонду сільського бюджету" від 06.04.2017 № 185, від 05.03.2018 № 283, від 16.05.2019 № 426 в результаті чого занижено та не сплачено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету на загальну 98682,00 грн.

3. п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в результаті чого не сплачено до бюджету авансовий внесок із податку на прибуток, нарахованої на суму дивідендів у розмірі 17763,00 грн.

4. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.2, п. 200.4 статті 200, п. 201.1, п.201.2 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 624675,00 грн.

5. п.201.1, п.201.2 статті 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого не складено та не зареєстровано податкові накладні на суму 591107 грн.

6. пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового Кодексу України, в результаті чого, завищено визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на нерухоме майно на загальну суму 3743,69 грн.

7. пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) в результаті чого, занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 265876,06 грн., у зв`язку із не визначенням об`єкта оподаткування.

8. пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп.1.2,пп.1.4п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в результаті чого, занижено військовий збір в сумі 18168,20 грн., у зв`язку із не визначенням об`єкта оподаткування.

9. пп "б" п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556 у Податкових розрахунках, в результаті чого за 3 квартал 2017 року та 1-3 квартали 2018 року, не відображено загальну суму нарахованого (виплаченого) доходу фізичній особі, як додаткове благо ( ОСОБА_2 ).

30.03.2021 року за результатами розгляду заперечень на акт перевірки від 01.03.2021 року, Головним управлінням ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надано висновок, який викладено в наступній редакції:

1) пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134,ст.135, п.137.1 ст.137, пп.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, в результаті чого, занижено податок на прибуток на загальну суму 495759 грн. у т.ч.: 2017 рік - 303204 грн.; 2018 рік - 82728 грн.; 2019 рік-109827 грн.

2) п.9 частини 1 статті 69 «Бюджетного кодексу України» від 08 липня 2010 року №2456- VI із змінами та доповненнями, рішень Дніпровської сільської ради «Про встановлення норми відрахування частини прибутку (доходу) до загального фонду сільського бюджету» від 06.04.2017 №185, від 05.03.2018 №283, від 16.05.2019 №426 в результаті чого занижено та не сплачено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму суму 98682 грн., у т.ч.: 2017 рік - 51553 грн.; 2018 рік-4418 грн.; 2019 рік - 42711 грн.

3) п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, в результаті чого не сплачено до бюджету авансовий внесок із податку на прибуток, нарахованої на суму дивідендів у розмірі 17763 грн.: 2017 рік - 9280 грн.; 2018 рік - 795 грн.; 2019 рік - 7688 грн.

4) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.198, п.200.2 п.200.4 ст.200, п.201.1 п.201.2 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, в результаті чого, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 624675 грн., у т.ч.: березень 2017 року - 17667 грн.; червень 2017 року - 15975 грн.; липень 2017 року - 10625грн.; серпень 2017 року - 15842 грн.; вересень 2017 року 63328 грн.; жовтень 2017 року - 114663 грн.; листопад 2017 року - 2788 грн.; лютий 2018 року - 32703 грн.; березень 2018 року - 22669 грн.; квітень 2018 року - 10570 грн.; жовтень 2018 року - 31420 грн.; листопад 2018 року - 14540 грн.; грудень 2018 року - 21431 грн.; січень 2019 року - 61589 грн.; лютий 2019 року - 35531 грн.; березень 2019 року - 8571 грн.; квітень 2019 року - 72132 грн.; червень 2019 року - 58596 грн.; грудень 2019 року - 14035 грн.

5) п.201.1, п.201.2 статті 201 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого не складено та не зареєстровано податкові накладні на загальну суму 591107 грн., у т.ч.: червень 2017 року - 74 грн.; липень 2017 року - 10625грн.; серпень 2017 року - 15842 грн.; вересень 2017 року - 63328грн.; жовтень 2017 року - 114663 грн; листопад 2017 року - 2788 грн.; лютий 2018 року - 32703 грн.; березень 2018 року - 22669 грн.; квітень 2018 року - 10570 грн.; жовтень 2018 року-31420 грн.; листопад 2018 року - 14540 грн.; грудень 2018 року - 21431 грн.; січень 2019 року - 61589 грн.; лютий 2019 року - 35531 грн.; березень 2019 року - 8571 грн.; квітень 2019 року - 72132 грн.; травень 2019 року - 58596 грн.; грудень 2019 року - 14035 грн.

6) пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755- VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого, завищено визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на нерухоме майно на загальну суму 3743,69 грн., у т.ч.: 2017 рік - 1280 грн.; 2018 рік - 940,31 грн.; 2019 рік - 1523,38 грн.

7) пп.163.1.1 п. 163.1 ст.163. пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) в результаті чого, занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 265 876,06 грн., у зв`язку із не визначенням об`єкта оподаткування.

8) пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп.1.2, пп.1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) в результаті чого, занижено військовий збір в сумі 18168,2 грн., у зв`язку із не визначенням об`єкта оподаткування.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідач виніс наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 2 від 31.03.2021 року, яким зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 98682,00 грн.;

№ 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 641902,50 грн.;

№ 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 780843,75 грн.;

№ 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 53100,75 грн.;

№ 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 22710,25 грн.;

№ 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 332345,08 грн.;

№ 2 від 31.03.2021 року, яким позивача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання на суму 1020,00 грн.

Позивач вважаючи податкові повідомлення-рішення від 31.03.2021 року №2, 2, 2, 2, 2, 2, 2 протиправними звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом доведено, а позивачем не спростовано обставин та порушень, що були викладені в акті перевірки на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.03.2021 року № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги КП Агрофірма радгосп "Білозерський" не підлягають задоволенню.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.44.1, п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Пунктом 44.3 ст. 44 ПКУ визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого ПКУ граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п. 1, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів складаються зведені документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 2.4 Положення №88 2.4 Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 "Методичні рекомендації по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку" № 88 (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2000 р. № 356) облікові регістри (книги, відомості, журнали тощо) призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації про господарські операції, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах.

Регістри бухгалтерського обліку можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати реквізити, передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема назву форми, найменування підприємства, період реєстрації господарських операцій, одиницю виміру, посади осіб, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

По податковому повідомленню-рішенню від 31.03.2021 року № 2 щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 641902,50 грн., суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що на порушення п.44.1, п.44.3 ст.44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, ст.135 ПКУ, п.6 П(с)БО № 16 "Витрати" затверджене наказом Мінфіну України від 31.12.1999 № 318 підприємством завищені витрати при списанні яблук (Дт23 Кт27) без підтверджуючих документів, в результаті чого, занижено фінансовий результат до оподаткування.

Агрофірмою радгосп "Білозерський" в ході перевірки надані акти списання, які не підписанні комісією та не затверджені керівником радгоспу.

Встановлення факту псування продукції та її подальшого списання вимагає проведення інвентаризації. Це передбачено п. 7 розд. 1 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіну від 02.09.14 р. № 879 та наказом Міністерства торгівлі від 26.03.1980 № 75 (Інструкція), відповідно до якої, підприємство здійснювало списання плодово-ягідних культур в розмірі природного убутку.

Для списання зіпсованої продукції з балансу потрібно скласти відповідний первинний документ. На практиці таким документом є акт на списання.

В акті зазначають найменування зіпсованої продукції, що підлягає списанню, її кількість та вартість, а також причини псування. Акт складається у двох примірниках (один передають матеріально відповідальній особі, другий - до бухгалтерії) та підписується членами інвентаризаційної комісії. До суду позивачем також такі акти не надано.

Так, під час збору врожаю оприбуткування вирощеної продукції здійснюється за кожною матеріально відповідальною особою в розрізі виробничих дільниць, на підставі звітів про збір врожаю, а переміщення продукції з поля до фруктосховищ підприємства здійснюється за первинними документами щодо транспортування продукції з поля.

Проте, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції вказаних доказів надано не було.

Суд погоджується з доводами відповідача, що Агрофірма радгосп "Білозерський" не є підприємством з переробки зібраних фруктів в готову продукцію, відповідного устаткування не має та не орендує. Позивач тільки вирощує і збирає фрукти й овочі та в подальшому їх реалізує. Продукція, що списується з балансу, вважається такою, що не використана в господарській діяльності, тому на вартість товарів/послуг, використаних для її виробництва, слід нараховувати компенсуючі ПЗ.

До того ж, даний товар був оприбуткований підприємством, тобто він надійшов на склад та в подальшому був списаний як зіпсований. Суд зазначає, що у бухгалтерському обліку вартість списаної продукції відноситься на витрати звітного періоду з відображенням на субрахунку 947.

Стосовно доводі позивача, що при обрахуванні суми списаних яблук по актам списання, ревізором-інспектором в акті перевірки допущено арифметичну помилку в сумі 124530,69 грн., суд зазначає, що у висновку заперечень на акт перевірки, ревізором-інспектором враховано зауваження позивача, та виправлено технічну помилку, що сталась в результаті перенесення табличних даних до акта перевірки. У висновку на акт перевірки на сторінці 3, розміщена таблиця та вказано, що за 2017 р. позивачем безпідставно списано на витрати суми 37135,69 грн. ( ОСОБА_3 ) та 87395,00 грн., ( ОСОБА_4 ), що сумарно відповідає сумі 124531,00 грн.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта, що в січні-травні 2019 року з підзвіту матеріально відповідальних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 віднесено на рахунок 23 "Виробництво" різницю між фактичною і заліковою вагою яблук, відвантаження на переробку до ТОВ "Юніфрут", які відображено в програмі 1С за документами "акт списання", оскільки іншого шляху для відображення достовірних даних щодо реалізації продукції на переробку вказаним програмних забезпеченням не передбачено", оскільки апелянтом не надано актів списання, які підписані комісією та затверджені директором радгоспа або інші докази, такі як товарно-транспортні накладні, щодо підтвердження різниці між фактичною та залікової вагою, а також акту звірки між підприємствами.

Таким чином, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.03.2021 року щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 641902,50 грн.

Щодо списання дебіторської заборгованості ОСОБА_2 на суму 1211213 грн., суд зазначає наступне.

В ході перевірки на підставі первинних документів, оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями", картки рахунку по контрагенту ОСОБА_2 , видатковим накладним та фіскальним чекам встановлено: Агрофірма радгосп "Білозерський" за період з 05.07.2017 по 26.12.2018 реалізувало плодово-ягідну продукції фізичній особі ОСОБА_2 на загальну суму 5490200,69 грн. (Д-т 361 К-т 701), згідно фіскальних чеків за отриману продукцію ОСОБА_2 розрахувався частково, у сумі 4278987,69 грн. (Д-т 301 К-т 361), а різницю у сумі 1211213,00 грн., підприємством списано (Д-т 23 К-т 361).

Так, згідно "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 не передбачена бухгалтерська проводка Дт 23 Кт361.

До тверджень позивача, що у разі визнання заборгованості безнадійною, вона списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат, суд ставиться критично, так як відповідно до визначення, безнадійна дебіторська заборгованість - це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності (п. 4 ПБО 10).

При цьому, позивачем не надано жодного доказу про звернення щодо стягнення суми з ОСОБА_2 1211213,00 грн. в порядку позовного провадження, а також не підтверджено, що минув строк позовної давності.

Щодо доводів апелянта про надання знижки ОСОБА_2 за рахунок зниження якісних характеристик, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої ст.632 Цивільного кодексу зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, установлених договором. Отже, сторони у договорі можуть передбачити умови, при настанні яких покупцеві буде надано знижку. Проте, згідно з частиною третьою ст.632 Цивільного кодексу зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

При документальному оформлені, у разі зміни ціни на товари, в договорі на поставку товарів передбачають зміну ціни за домовленістю сторін, за встановленою договором процедурою сторони мають узгодити нову ціну. При цьому зміна ціни товару є окремою подією, яка потребує оформлення відповідним первинним документом.

Під час перевірки податковому органу надано видаткові накладні та касові чеки щодо сплати ОСОБА_2 без зазначення суми знижки або уцінки.

Таким чином, Агрофірма радгосп "Білозерський" неправомірно списано дебіторську заборгованість в дебіт 23 "Виробництво" з кредита 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" на загальну суму 1211213,00 грн., яка в подальшому розподілилась між загальновиробничими витратами та збільшила собівартість реалізованої продукції.

Відповідно пп. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 Податкового Кодексу України, Фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів або резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів або понад резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів).

В порушення пп. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 Податкового Кодексу України Агрофірмою радгосп "Білозерський" не збільшено фінансовий результат до оподаткування на суму витрат від списання дебіторської заборгованості ОСОБА_2 , яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу на загальну суму 1211213,00 грн.

Таким чином, підприємство списало дебіторську заборгованість ОСОБА_2 у сумі 1211213,00 грн. та не збільшило фінансовий результат до оподаткування через Різниці рядок 2.1.3 "Сума витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів".

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 31.03.2021 року № 2 щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 641902,50 грн. податковим органом прийнято правомірно.

По податковому повідомленню-рішенню від 31.03.2021 року № 2 щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку в розмірі 98682,00 грн. та авансового внеску із суми дивідендів на суму 17894 грн., суд зазначає наступне.

В зв`язку з додатково наданими документами до п.1 заперечень та зменшенням фінансового результату (чистого фінансового результату (прибуток) за Ф-2) за 2017 рік на суму 12191,00 грн., перевіркою повноти визначення частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 підлягає зменшенню за 2017 рік у сумі 731 грн.

Перевіркою повноти визначення частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 встановлено заниження даного показника на загальну суму 98682 грн. та занижено авансовий внесок із суми дивідендів (частини чистого прибутку) у розмірі 17763 грн.

Рішенням Дніпровської сільської ради "Про встановлення норми відрахування частини прибутку (доходу) до загального фонду сільського бюджету" від 06.04.2017 № 185 встановлена норма відрахування Агрофірма радгосп "Білозерський" на 2017рік у розмірі 6 відсотків; від 05.03.2018 № 283 норма відрахувань на 2018 рік у розмірі 6 відсотка; від 16.05.2019 № 426 норма відрахувань на 2019 рік у розмірі 7 відсотків.

Відповідно до п.9 частини 1 статті 69 "Бюджетного кодексу України" від 08 липня 2010 року № 2456-VI доходи загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів належать частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що виплачується до бюджету, у порядку, визначеному відповідними місцевими радами.

В порушення п.9 частини 1 статті 69 "Бюджетного кодексу України" від 08 липня 2010 року № 2456-VI із змінами та доповненнями, рішень Дніпровської сільської ради "Про встановлення норми відрахування частини прибутку (доходу) до загального фонду сільського бюджету" від 06.04.2017 № 185 на 2017 рік у розмірі 6 відсотків; від 05.03.2018 №283 норма відрахувань на 2018 рік у розмірі 6 відсотка; від 16.05.2019 № 426 норма відрахувань на 2019 рік у розмірі 7 відсотків Агрофірмою радгосп "Білозерський" занижено та не сплачено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 98682 грн.

На порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями Агрофірма радгосп "Білозерський" не нараховано та не сплачено до бюджету авансовий внесок із податку на прибуток, нарахованої на суму дивідендів у розмірі 17763 грн.

Відповідно до пп. 14.1.49 п. 14.1 статті 14 ПКУ дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою-емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав, що засвідчує право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

До дивідендів прирівнюється також платіж, що здійснюється унітарним, комерційним, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв`язку з розподілом частини такого підприємства.

Апелянтом в апеляційній скарзі також не зазначено доводів щодо необґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 31.03.2021 року № 2 щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку в розмірі 98682,00 грн. та авансового внеску із суми дивідендів на суму 17894 грн., а тому останнє скасуванню не підлягає.

По податковому повідомленню-рішенню від 31.03.2021 року № 2 щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 780843,75 грн., № 2 про донарахування зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 53100,75 грн., суд зазначає наступне.

Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.03.2017 по 31.12.2019 встановлено його завищення на загальну суму 123966 грн.

Відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

В порушення п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, Агрофірма радгосп "Білозерський" завищено податковий кредит з податку на додану вартість за рахунок включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість по задокументованим операціям з придбання труб від ПП "Добробут Трейд", з яким встановлено нереальність здійснення господарських операцій на загальну суму 33568 грн.

Між ПП "Добробут Трейд" та Агрофірмою радгосп "Білозерський" укладено договір поставки від 06.03.2017 № 06/03-17 (місце укладання м. Херсон) ПП "Добробут Трейд" (40408526) в особі директора Осипенко Л.В. (Постачальник) та Агрофірма радгосп "Білозерський" в особі директора ОСОБА_7 (Покупець), відповідно до якого:

п.1.1 Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця труби, в подальшому товар, асортимент та кількість яких узгоджується сторонами додатково та підтверджується накладними на відпуск товару, виписаними постачальником, а покупець зобов`язується прийняти товар від постачальника та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

п.2.1 поставка товару здійснюється протягом семи календарних днів з моменту оплати покупцем вартості товару.

п.2.2 товар вважається поставленим з моменту фактичної передачі товару покупцю і підписання покупцем документів, що підтверджують поставку товару (в т.ч. витратні, товарно-транспортні, залізничні накладних)

п.2.3 постачальник у день поставки товару зобов`язаний передати покупцеві по одному екземпляру наступних документів: видаткова накладна, податкова накладна, товарно-транспортна накладна, акт прийому-передачі

Взаємовідносини між підприємствами Агрофірмою радгосп "Білозерський" відображено в бухгалтерському обліку на рахунках Дт631 Кт 311 на загальну суму 201407,50 грн.

Зі змісту досліджених судом товарно-транспортних накладних неможливо встановити фактичне місцезнаходження проведених операцій та ідентифікувати сутність господарської операції так, як навантаження та розвантаження даного товару проводилось за адресою, яка не містить повної назви, а саме: "пункт навантаження" - м. Херсон.

Відповідно до статті 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-111 "Про автомобільний транспорт", Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 20.02.1998 №128/2568) визначено товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні автомобільним транспортом.

Пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за №128/2568 встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пояснення ОСОБА_8 товарно-матеріальні цінності (труби) отримувались в м. Херсон, Миколаївське шосе "Зелений світ".

Дана адреса ніякого відношення до ПП "Добробут-Трейд" не має. Перевіркою встановлено, що у ПП "Добробут-Трейд" відсутнє власне або орендоване нерухоме майно, земельні ділянки, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власника нерухомого майна за юридичною адресою на момент підписання угоди: Херсонська область, вул. Комунарів, буд. 9 ПП "Добробут-Трейд" не встановлено та відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) підприємство "Добробут-Трейд" за період з січня 2016 року по квітень 2017 року не документовано придбання труб від платників або неплатників податку на додану вартість.

З 26.02.2019 року свідоцтво платника ПДВ ПП "Добробут-Трейд" анульовано по причині ненадання декларацій протягом року.

Враховуючи вище викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Агрофірма радгосп "Білозерський" не надало доказів оформлення реальних господарських операцій з ПП "Добробут Трейд" за період: березень-квітень 2017 року та нею складено видаткові накладні, податкові накладні на суму 167840 грн. (ПДВ 33568 грн.) всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва.

Право на податковий кредит у Агрофірми радгосп "Білозерський" не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права - виникнення об`єкту оподаткування, що передбачено вимогами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI.

В порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) Агрофірма радгосп "Білозерський" не нараховані податкові зобов`язання на: понаднормові відходи (гниль) плодової продукції (яблуко, слива, персик, виноград та інші); нестачу яблук списаної з підзвітів бригадирів підприємства та яблук списаних, як зазначено в запереченнях на адресу ТОВ "Юніфрут Україна", які використані не в господарської діяльності підприємства на загальну суму 591107 грн.

Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) платник податків зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

В ході розгляду справи встановлено, що Агрофірма радгосп "Білозерський" на підставі актів списання сформованих самостійно підприємством на підставі бухгалтерського обліку здійснив списання плодово-ягідної продукції бухгалтерськими проводками, а саме:

Дт 947 Кт 27- підприємством на підставі актів частково списані відходи плодових культур та самостійно нараховані податкові зобов`язання згідно п. 198.5 ст.198 ПКУ;

Дт 911 Кт 27 - підприємством на підставі актів списання списано плодово-ягідні культури на витрати в розмірі природного (нормативного) убутку (підприємством застосовувався наказ Міністерства торгівлі від 26.03.1980 №75, далі Інструкція);

Дт 23 Кт27 - підприємством на підставі актів списано відходи (гниль) та нестачу яблук, які є надприродними (понаднормативними) втратами, тобто втратами, що виникли внаслідок псування продукції, нестачі продукції та як наслідок не нараховані податкові зобов`язання згідно п. 198.5 ст.198 ПКУ.

Слід зазначити, що підприємством некоректно списано втрату запасів (гниль) та нестачу на рахунок 23 "Виробництво" з метою подальшого відображення у складі іншої сільськогосподарської продукції.

До того ж, позивач не заперечує той факт, що в січні - травні 2019 року з підзвіту матеріальних відповідальних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 списано яблука Дт 23 Кт27, як різниця між фактичною та заліковою вагою відвантажених на переробку.

В свою чергу, списання яблук на підприємстві відбулось по причині розбіжностей між звітами про збір яблук по бригаді та завищення оборотно-сальдової відомості по рахунку 272 "Продукція сільськогосподарського виробництва".

Таким чином, втрату запасів та нестачі, як у межах встановлених норм природного убутку під час зберігання, так і понад норми природного убутку, визнаються витратами звітного періоду з відображенням їх фактичної собівартості (з урахуванням транспортно-заготівельних витрат) за дебетом субрахунку 947 "Нестачі і втрати від псування цінностей" у кореспонденції з кредитом рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" (п. 5.7 Метод рекомендацій з бухобліку запасів, затверджених наказом Мінфіну від 10.01.2007 р. № 2).

У п.5 Інструкції № 75 йдеться про те, що під природним убутком свіжих картоплі, овочів і плодів слід розуміти зменшення їх маси в процесі зберігання внаслідок випару вологи і дихання.

Не вважаються природним убутком втрати, що понесені внаслідок ушкодження тари, а також брак і відходи, що отримуються в процесі зберігання та товарної обробки плодів. Також відповідно до п.6 Інструкції № 75 норми природного убутку не застосовуються до товарів, списаних за актами внаслідок псування.

Отже, втрата сільгосппродукції рослинного походження вважається природним убутком тільки в тому випадку, коли така втрата (зменшення кількості (маси)) продукції відбулася внаслідок природної зміни біологічних або фізико-хімічних властивостей при збереженні якісних характеристик продукції.

Тобто, надприродні втрати виникають не через природні фактори, а через негосподарські дії суб`єкта господарювання. Агрофірма радгосп "Білозерський" має облаштовані місця зберігання (фруктосховища) та навіть при дотримані всіх вимог щодо зберігання плодово-ягідних культур, така продукція псується, а саме гниє. Відповідно до п.6 Інструкції № 75 норми природного убутку не застосовуються до товарів, списаних унаслідок псування.

Тому якщо, на підприємстві відбулась недостача або при зберіганні продукції певна її частина зіпсувалася (згнила), то втрату такої продукції слід вважати тільки понаднормовою та нараховувати податкові зобов`язання на підставі п. 198.5 ст.198 ПКУ.

Таким чином, базою оподаткування для нарахування податку на додану вартість є вартість, яка зазначена Агрофірма радгосп "Білозерський" в актах списання та по яким підприємством частково самостійно нараховані податкові зобов`язання згідно п. 198.5 ст.198 ПКУ.

Відповідно до п. 201.1 ст.201 Податкового Кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Таким чином, не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду платник повинен скласти зведену ПН з типом причини "13" і зареєструвати її в ЄРПН у встановлені строки.

В ході перевірки встановлено, що в порушення п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України агрофірма радгосп "Білозерський" не складено та не зареєстровано податкові накладні на загальну суму 591107 грн., що призвело до прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.03.2021 року № 2 та № 2.

По податковим повідомленням-рішенням від 31.03.2021 року № 2 про донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 322345,08 грн., № 2 від 31.03.2021 року, яким позивачу нараховано штрафні санкції на суму 1020,00 грн.; № 2 про донарахування грошового зобов`язання з військового збору в сумі 22710,25 грн., суд зазначає наступне.

В ході проведення перевірки, на підставі пп.16.1.5, пп. 16.1.15 п.16.1 ст. 16, пп.20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.4, п. 85.8 ст. 85 Агрофірма радгосп "Білозерський" надано запит від 17.02.2021 року про надання копій первинних документів та пояснення з наступного питання: угода, картка по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями", видаткові накладні та касові чеки по контрагенту ОСОБА_2 .

Позивачем до суду не надано договір з фізичною особою ОСОБА_2 на поставку товару.

Відповідно наданих документів, а саме картки рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями", видаткових накладних, фіскальних чеків, підприємством за період з 05.07.2017 по 26.12.2018 реалізовано плодово-ягідну продукцію фізичній особі ОСОБА_2 на загальну суму 5490200,69 грн. (Д-т 361 К-т 701). Згідно фіскальних чеків за отриману продукцію ОСОБА_2 розрахувався не в повному обсязі, всього ним сплачено 4278987,69 грн. (Д-т 301 К-т 361), а різницю у сумі 1211213,0 грн., підприємством списано - прощенно (Д-т 23 К-т 361).

Дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству (фізичні особі - підприємцю) на певну дату.

При цьому, суб`єкти господарювання, які відповідно до норм ПКУ відносяться до податкових агентів, при виплаті доходів фізичній особі повинні нарахувати та утримати податок на доходи фізичних осіб.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податків-боржника шляхом направлення рекомендаційного листа з повідомленням про вручення або шляхом підписання відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під розпис особисто про прощення (анулювання) боргу і включити суму прощеної (анульованої) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг був прощений.

У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу в порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до ст. 36 ПКУ податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Кодексом.

Агрофірма радгосп "Білозерський" не дотрималося правил і норм ПКУ, тим самим не виконала свого податкового обов`язку.

Якщо при продажу зі знижкою товарів фізичним особам необхідно визначити, чи не є така знижка відповідно до ПКУ додатковим благом.

Так, згідно з п.п. "е" п.п. 164.2.17 ПКУ до складу оподатковуваного доходу фізичних осіб уключається, зокрема, дохід, отриманий як додаткове благо у вигляді суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів, індивідуально призначеної для такого платника податку.

Таким чином, у випадку коли знижка є індивідуальною та розповсюджується на конкретного платника податку (фізичну особу), то її сума включається до оподатковуваного доходу такого покупця, як додаткове благо.

Зазначений дохід обкладайте ПДФО за ставкою 18 %. Причому до бази оподаткування він повинен потрапити збільшеним на "натуральний" ПДФО- коефіцієнт ( п. 164.5 ПКУ), при ставці 18 % "натуральний" коефіцієнт становить 1,219512.

Згідно пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів ніж заробітна плата є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи.

Враховуючи вище викладене, податковим органом правомірно прийняті податкові повідомленням-рішенням від 31.03.2021 року № 2 про донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 322345,08 грн., № 2 від 31.03.2021 року, яким позивачу нараховано штрафні санкції на суму 1020,00 грн.; № 2 про донарахування грошового зобов`язання з військового збору в сумі 22710,25 грн.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьев проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06; п. 33).

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п.30- 32 рішення у справі Наталія Михайленко проти України (заява № 49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), n. 36, Series A №18).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частин 1-3статті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючим органом доведено, а позивачем не спростовано обставин та порушень, що були викладені в акті перевірки на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.03.2021 року № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги КП Агрофірма радгосп "Білозерський" не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Агрофірма радгосп "Білозерський", - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року по справі № 540/2366/21, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 05 квітня 2023 року.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.