Справа № 200/13500/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року Справа№200/13500/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплачених сум за час проходження служби, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

12.10.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплачених сум за час проходження служби та при звільненні, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та позовні вимоги роз`єднані.

Залишено в провадженні в адміністративній справі № 200/13500/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 щодо:

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за серпень - грудень 2018 року, жовтень - листопад 2019 року, січень 2020 року;

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вересень - грудень 2018 року, жовтень - листопад 2019 року;

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 31.05.2021 по день винесення судом рішення у справі виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення, що складає 1081 грн. 97 коп. в день.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 31.05.2018 року по 31.05.2021 року, де отримував грошове забезпечення. За час проходження військової служби у відповідача йому не було проведено нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення у повному розмірі, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення за наступні місяці: вересень-грудень 2018 року, жовтень-листопад 2019 року.

Крім того позивач зазначає, що ефективним способом захисту порушеного права з метою можливого виконання рішення суду у примусовому порядку без додаткового звернення до суду є стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки з дня звільнення по день винесення судом рішення у справі виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення, що складає 1081,97 грн. в день.

Наведене стало підставою його звернення з даним позовом до суду.

29.11.2021 року відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов у якому зазначив, що рапортом від 29.05.2021 року ОСОБА_1 письмово повідомив про відсутність претензій до командування Військової частини НОМЕР_1 . Жодних заяв про невиплату індексації грошового забезпечення або інших передбачених законодавством виплат, які не були виконані Військовою частиною НОМЕР_1 , подано ним не було.

Вказує також на пропущення позивачем строків звернення з даним позовом до суду. Жодних заяв позивача з доведенням поважних причин пропуску строку звернення до суду не надано.

Зазначає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів. Виходячи з викладеного, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати лише з квітня 2018 року за умови перевищення встановленого порогу індексації в 103 відсотка.

У зв`язку з наведеним просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

29.12.2021 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08 лютого 2022 року о 15 год. 00 хв.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду №14/І-г від 26.02.2022 про запровадження особливого режиму роботи суду, у встановлений КАС України строк рішення по справі не було прийнято.

Ухвалою від 06.07.2022 року розгляд справи було відкладено, роз`яснено учасникам справи право звернення до суду із заявою про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 09.11.2022 року призначено справу до розгляду по суті на 28 листопада 2022 року о 09 год. 30 хв. Зобов`язано учасників справи у строк до 20 листопада 2022 року повідомити суд про можливість надання заяви про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року відкладено розгляд справи на 10.01.2023 року о 09 год. 00 хв. 10.01.2023 року ухвалено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 03.02.2015 року.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), де позивач проходив військову службу з 20.08.2018 року до 31.05.2021 року. Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем по справі.

20.08.2018 року позивач прибув з військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 20.08.2018 року зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Зазначене підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №233 від 20.08.2018 року.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 147 від 31.05.2021 року, солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.05.2021 року.

Судом встановлено, що позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року включно. Індексація грошового забезпечення у грудні 2018 року виплачена у розмірі 71,08 грн., у жовтні 2019 року 206,72 грн., у листопаді 2019 року 206,72 грн.

Зазначене підтверджується довідками Військової частини НОМЕР_1 (без номера та дати) про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за періоди з жовтня по листопад 2019 року (включно), з вересня по грудень 2018 року (включно) ОСОБА_2 .

Вважаючи протиправним ненарахування та невиплату відповідачем індексації грошового забезпечення за спірні періоди та наявним право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених законних прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За приписами ч.ч.1-4 ст. 9 Закону України № 2011 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

З урахуванням відсутності окремого закону щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1282.

Відповідно до положень ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно положень ст.2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями ст. 4 Закону №1282 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ст. 6 Закону №1282 у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 17.07.2003 року прийнято Постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 (далі - Порядок), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У п.1-1 Порядку визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до п.5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

З 01.12.2015 року згідно з Постановою Кабінету Міністрів № 526 від 13.06.2012 року в редакції Постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015 року Порядок доповнено пунктом 10-2.

Відповідно до нього для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При цьому, підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з абз.4-5 п.5 Порядку якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

01.03.2018 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тому базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.03.2018 року по 31.05.2021 року (виключення зі списків особового складу частини НОМЕР_1 ) є березень 2018 року.

Судом встановлено, що індексація грошового забезпечення у грудні 2018 року виплачена позивачу у розмірі 71,08 грн., у жовтні 2019 року 206,72 грн., у листопаді 2019 року 206,72 грн.

Водночас, згідно з абз.4-5 п.5 Порядку якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що під час перебування позивача на військовій службі відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась в повному розмірі індексація грошового забезпечення за періоди з вересня по грудень 2018 року, з жовтня по листопад 2019 року.

Суд не заперечує проти обраного позивачем способу поновлення порушеного права, але викладає його з урахуванням принципу процесуальної економії: зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за періоди з вересня по грудень 2018 року, з жовтня по листопад 2019 року з урахуванням абзаців 4-6 п.5 постанови КМУ від 17.07.2003 року №1078. Таке формулювання відповідає встановленим судом обставинам виникнення даного спору - охоплює підстави, з яких відповідач протиправно відмовляв у правильному нарахуванні розміру індексації грошового забезпечення.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 31.05.2021 по день винесення судом рішення у справі виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення, що складає 1081 грн. 97 коп. в день, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина 2 статті 117 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок сплатити відшкодування за час затримки слід визначати з урахуванням строків розгляду спору органом, який виносить рішення по його суті. До моменту вирішення спору судом власник або уповноважений орган може не сплачувати суму середнього заробітку, але у разі вирішення спору на користь працівника середній заробіток буде нараховуватися за весь час до моменту фактичного розрахунку, включаючи час розгляду спору.

Таким чином вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, оскільки фактично остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби з ним відповідач і до вирішення спору щодо індексації не був зобов`язаний проводити.

Тільки після вирішення цього спору набрання законної сили відповідним судовим рішенням можливо стверджувати про відсутність належного розрахунку з позивачем при звільненні. У разі вирішення спору на користь роботодавця проведений розрахунок вважатиметься належним, що виключає стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку. Тому до остаточного вирішення спору щодо належності проведеного з робітником розрахунку при звільненні одночасно оцінка наслідків такого неможлива. Обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку до набрання законної сили вказаного вище рішення не виникає, а тому не може бути виконаним.

Також суд зауважує, що у постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зазначила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.08.2020 в справі № 400/3151/19).

Як вбачається із матеріалів справи, на момент звернення до суду відповідачем не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період, тобто з позивачем не проведено остаточного фактичного розрахунку.

Таким чином суд дійшов висновку, що навіть за умови безспірності факту невиплати відповідачем належних позивачеві сум при звільненні, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності), а тому позовні вимоги про стягнення таких сум задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.04.2021 року у справі № 240/6583/20.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність заяв чи клопотань позивача про нарахування спірної індексації, оскільки Порядком такі звернення не вимагаються.

Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строк.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Як вбачається з приписів ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

З урахуванням цього індексація грошового забезпечення, що регулюється Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII, є складовою належного військовослужбовцю грошового забезпечення. Тому позивач має право звернутися до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком.

Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Тому достатнім, необхідним та ефективним способом захисту у даному випадку суд вважає:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за періоди з вересня по грудень 2018 року, з жовтня по листопад 2019 року з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за періоди з вересня по грудень 2018 року, з жовтня по листопад 2019 року з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплачених сум за час проходження служби, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за періоди з вересня по грудень 2018 року, з жовтня по листопад 2019 року з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за періоди з вересня по грудень 2018 року, з жовтня по листопад 2019 року з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04 квітня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.