Справа № 420/9332/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/9332/22

Категорія: 102010000 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 26.12.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, -,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 15 грудня 2021 року №2222 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням №2222 від 15 грудня 2021 року відповідач протиправно відмовив йому у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-III (далі Закон №2491-III) (особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи), не пояснюючи жодним чином які саме неправдиві відомості чи підроблені документи позивач надав.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що оскаржуване рішення прийнято на підставі інформації ГУНП в Одеській області, оформленої листом №15/713 від 12 травня 2021 року, яким відповідача повідомлено, що ОСОБА_1 безпосередньо випливає на криміногенну обстановку в м. Одесі та Одеської області.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 15 грудня 2021 року №2222 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУДМС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ДМС України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що Національна поліція України розцінює діяльність позивача як одну з потенційних загроз національному порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які знаходяться на території України та здійснює вплив на загострення криміногенної обстановки в Україні в цілому;

- апелянт вказує на те, що правомірність рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 15 грудня 2021 року №2222 підтверджує практика Верховного Суду викладена в постановах від 17 лютого 2020 року у справі №826/1376/18, від 14 серпня 2020 року у справі №820/432/17 та від 11 березня 2021 року в справі №640/23179/19.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи провести в порядку письмового провадження. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 , громадянин Грузії, звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст. 4 Закону №2491-III, у зв`язку із тим, що перебуває в шлюбі з громадянкою України понад два роки.

Листом №15/713 від 12 травня 2021 року ГУНП в Одеській області повідомило ГУ ДМС України в Одеській області, що згідно листа ГУ ДМС України в Одеській області №5100.5.3.-3817/51.1-21 від 07 квітня 2021 року, на теперішній час ВБЗПЛ ГУНП в Одеській області не має заперечень щодо імміграції в Україну іноземних громадян згідно наданого списку окрім осіб, які безпосередньо впливають на криміногенну обстановку в м. Одесі та Одеської області, зокрема громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатом розгляду заяви, ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 , у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ст. 10 Закону №2491-III.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вказав про те, що отримання відповідачем відомостей від ГУНП в Одеській області щодо безпосереднього впливу громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на криміногенну обстановку в м. Одесі та Одеської області не є доказом, що позивач у заяві повідомив неправдиві відомості чи подав підроблені документи. Вказаний факт є окремою підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію, але не охоплюється приписами п.4 ч.1 ст. 10 Закону №2491-III.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що інформація, надана ГУНП в Одеській області листом №15/713 від 12 травня 2021 року носить рекомендаційний характер, а відтак не є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI, ст. 1, п.1 ч.3 ст. 4, ст. 9, п.2 ч.1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-III, пп.3 п.2, п.п.12, 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI) встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно ст. 1 Закону №2491-III імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно п.1 ч.3 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 9 Закону №2491-III встановлено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі Порядок №1983).

Згідно пп.3 п.2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі територіальні підрозділи) стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Пунктом 12 Порядку №1983 встановлено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан"), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 10 Закону №2491-III;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Положеннями п.14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у п.п.12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст. 10 Закону №2491-III, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно п.16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені ст.10 Закону №2491-III. Так, дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу позивачу на імміграцію в Україну №2222 від 15 грудня 2021 року прийнято на підставі п.4 ч.1 ст. 10 Закону №2491-III (дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

При цьому, отримання відповідачем відомостей від ГУНП в Одеській області щодо безпосереднього впливу громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на криміногенну обстановку в м. Одесі та Одеської області не є доказом того, що позивач у заяві повідомив неправдиві відомості чи подав підроблені документи. Вказаний факт є окремою підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію, але не охоплюється приписами п.4 ч. 1 ст. 10 Закону №2491-III.

Колегія суддів наголошує на тому, що інформація, надана ГУНП в Одеській області листом №15/713 від 12 травня 2021 року, носить рекомендаційний характер, а відтак не є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію, що правильно було встановлено судом першої інстанції при винесення оскаржуваного рішення від 21 грудня 2022 року.

При цьому, відповідачем жодним чином не оспорюється факт подання позивачем до відповідача усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом №2491-III та Порядком №1983.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на практику Верховного Суду викладену в постановах від 17 лютого 2020 року у справі №826/1376/18, від 14 серпня 2020 року у справі №820/432/17 та від 11 березня 2021 року в справі №640/23179/19, оскільки вона не є аналогічною предмету спору у даній справі.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.