Справа № 440/3338/22
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/3338/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення 13 сесії 8 скликання Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області №73 від 22.12.2021 "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області" та зобов`язати відповідача повторно розглянути дане питання з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, що не передбачені Земельним кодексом України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

31.05.2022 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/3338/22; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

19.07.2022 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки правомірно.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат позивача звернувся до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області з клопотанням від 11.11.2021 про надання позивачу дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25.10.2019.

До вказаного клопотання додано: копії паспорту та ідентифікаційного номеру, рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25.10.2019; ордер на надання правничої (правової)

Рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Градизької селищної ради від 22.12.2021 №73 "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області" відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП "Ленінець" розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Кременчуцького району (колишнього Глобинського району) Полтавської області у зв`язку з відсутністю земель колективної власності колишнього КСП "Ленінець".

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

З вищезазначеного вбачається, що для виділення земельної частки (паю), заявнику необхідно звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про виділення земельної частки (паю). Сільські, селищні, міські ради, при цьому, реагуючи на звернення заявника, обираючи із земель резерву, запасу (які не розподіленні, не витребуванні частки (паї), рішенням надають дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а бо ж відмовляють у наданні такого дозволу.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

Згідно з частиною восьмою статті 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до абзацу п`ятого частини першої Перехідних положень Земельного кодексу України внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Датою набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" є 27.07.2015, тобто, як визначено частиною першою Прикінцевих та перехідних положень відповідного Закону: Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а відповідно опубліковано його було 26.06.2015 в офіційному друкованому органі Верховної Ради України в газеті Голос України" 2015 № 113.

Враховуючи вищезазначені норми, у даному випадку позивачу для реалізації прав виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) необхідно отримати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), при цьому, місце розташування такої частки (паю) визначено за відповідним проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), який перебуває у володінні відповідача.

Водночас, порядок надання уповноваженим органом дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є ідентичним з порядком надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вимоги якого встановлюються статтею 118 Земельного кодексу України, приписи якої і передбачають надання разом з відповідним клопотанням графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є ідентичною процедурі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності та зміни цільового призначення земельних ділянок.

Розкриваючи суть наведеної відмову, у відзиві відповідач пояснює, що фактично відмова пов`язана з відсутністю земель колективної власності колишнього КСП "Ленінець", що можуть бути передані позивачу.

Перевіряючи обґрунтованість зазначеної відмови, суд виходить з такого.

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 816/118/18 (адміністративне провадження № К/9901/58171/18) судом встановлено наступне: на виконання Указу №720/95 від 08.08.1995 та постанови Кабінету Міністрів України "Про стан реформування земельних відносин" від 12.02.1996, за результатами розгляду робочого проекту приватизації земель КСП "Ленінець" розпорядженням голови Глобинської райдержадміністрації Полтавської області від 26.11.1997 "Про затвердження робочого проекту передачі земель колективної власності у приватну членам КСП "Ленінець" Глобинського району" було затверджено робочий проект передачі земель колективної власності у приватну громадянам, які мають на це право; затверджено уточнену площу земельної частки (паю) в розмірі 3,13 га.

При цьому, рішенням загальних зборів колгоспу "Ленінець" (протокол №2 від 28.12.1992) вирішено реорганізувати колгосп "Ленінець" в КСП "Ленінець", яке є правонаступником колгоспу з усіма його правами і обов`язками. У зв`язку з цим, розпорядженням представника президента України в Глобинському районі від 11.02.1993 №42 зареєстровано КСП "Ленінець" (с. Броварки, Глобинський район).

Розпорядженням голови Глобинської районної державної адміністрації від 02.02.2000 №53 зареєстроване Приватне сільськогосподарське підприємство "Броварки" (надал - ПСП "Броварки") та його Статут, а розпорядженням від 04.04.2000 №230 - внесені зміни до розділу 3 пункт 3.7 Статуту ПСП "Броварки" наступного змісту: "ПСП "Броварки" являється правонаступником майна та боргів КСП "Ленінець".

25.12.2013 проведена державна реєстрація припинення юридичної особи ПСП "Броварки" шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігрейн-Агро" (надалі - ТОВ "Юнігрейн-Агро").

Таким чином, КСП "Ленінець" має правонаступника - ПСП "Броварки", якого було припинено шляхом приєднання до ТОВ "Юнігрейн-Агро".

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 25.10.2019 у справі №527/1736/19 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 , 1914 року народження, який був включений до списку громадян - членів КСП "Ленінець" за номером 581, що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю (серія ПЛ - 09 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №23 від 29.12.1995) та померлий ОСОБА_3 , є однією і тією ж особою. Визнано за ОСОБА_1 , уродженцем с. Броварки Глобинського району Полтавської області, рнокпп: НОМЕР_1 , у порядку спадкування за законом, після померлої ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) із земель, переданих у колективну власність КСП "Ленінець", розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, на яку вона мала право після померлого чоловіка ОСОБА_5 , який був включений до списку громадян - членів КСП "Ленінець" за номером 581, що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю (серія ПЛ - 09 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 23 від 29.12.1995).

Суд звертає увагу, що третьою особою у справі №527/1736/19 зазначено, зокрема, ТОВ "Юнігрейн-Агро".

У взаємозв`язку з наведеним суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації має ґрунтуватись на повному та всебічному дослідженні обставин, а також містити посилання на усі підстави для надання такої відмови.

Проте у спірних правовідносинах відповідач не реалізував своїх повноважень відповідно до закону, оскільки не надав оцінки поданим документам, прийнявши рішення про відмову в наданні дозволу на розробку землевпорядної документації без наведення вмотивованих доводів щодо відмови.

Наведений висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а, що враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Водночас, оскаржуваним рішенням відповідача безпідставно та необґрунтовано відмовлено у наданні відповідного дозволу, чим порушено право позивача, передбачене Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв", як власника частки (паю) на його виділення в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення позову в частині визнання спірного рішення протиправним та, відповідно, його скасування.

Належним та достатнім способом захисту позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.11.2021, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У зв`язку із розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2021 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII.

Зокрема, суд зазначає, що підпунктом 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, під час дії воєнного стану, визначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 23 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан.

Положення цього пункту, які передбачають особливості правового регулювання земельних відносин щодо укладення договорів оренди земельної ділянки, передачі прав землекористування, встановлення і зміни цільового призначення земельних ділянок у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено на всій території України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, застосовуються через 30 робочих днів з дня прийняття такого рішення і діють до дня прийняття зазначеним органом рішення про відновлення функціонування Державного земельного кадастру.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на вказані вище дії, прийняття відповідних рішень.

Суд вважає, що вказані обставини унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду щодо повторного розгляду клопотання про надання дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою, що може мати наслідком надання такого дозволу, а тому відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для відстрочення виконання.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області ( вул. Київська, буд.51, с. Градизьк, Полтавська область, 39071, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої сесії восьмого скликання Градизької селищної ради від 22.12.2021 №73 "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення товарного сільсько-господарського виробництва на території Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області".

Зобов`язати Градизьку селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.11.2021, з урахуванням висновків суду.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Київська, буд.51, с. Градизьк, Полтавська область, 39071, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна