Справа № 640/17610/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Газтек" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, за участю третіх осіб - Акціонерне товариство «Вінницягаз», Акціонерне товариство «Волиньгаз», Акціонерне товариство «Закарпатгаз», Акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз», Акціонерне товариство «Львівгаз», Акціонерне товариство «Рівнегаз», Акціонерне товариство «Житомиргаз», Акціонерне товариство «Запоріжгаз», Акціонерне товариство «Миколаївгаз», Акціонерне товариство «Сумигаз», Акціонерне товариство «Чернігівгаз», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз», Акціонерне товариство «Тисменицягаз», Акціонерне товариство «Дніпропетровськгаз», Акціонерне товариство «Київоблгаз» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.09.2022 №1183;

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.09.2022 №1184;

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття підпункт 9 пункту 1 рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.09.2022 №176;

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття пункт 3 рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29.04.2022 №323.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022 заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково: вжито заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.09.2022 №1183 до набрання законної сили рішення суду у справі №640/17610/22;

- зупинення дії рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19 вересня 2022 року №1184 до набрання законної сили рішення суду у справі №640/17610/22;

- зупинення дії розділу XXII Тимчасового порядку скликання та дистанційного проведення загальних зборів акціонерів та загальних зборів учасників корпоративного інвестиційного фонду, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.04.2020 №196 до набрання законної сили рішення у справі №640/17610/22.

У задоволенні інших вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

У подальшому, до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали суду від 23.11.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2022 заяву задоволено, скасовано заходи забезпечення адміністративного позову, застосовані ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що мотивувальна частина ухвали суду від 23.11.2022, якою частково задоволено заяву позивача 1 про забезпечення позову, не містить висновку про те, що оскаржувані рішення мають очевидні ознаки протиправності. Тобто, вказаною ухвалою не встановлено обставини наявності або відсутності у оскаржуваних рішень очевидних ознак протиправності, як це передбачено частиною п`ятою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким залишити в силі ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для скасування заходів забезпечення позову були відсутні.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно пункту 1 частин першої та другої статті 151 КАС позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частинами першою, четвертою-шостою статті 154 КАС передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися для захисту відповідного права заявника та на період вирішення та розгляду справи до ухвалення судового рішення в межах цієї справи.

Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Тобто, таке забезпечення існує як правило до зникнення підстав для його забезпечення, усунення певних оскаржуваних порушень самим суб`єктом владних повноважень виключно до ухвалення судового рішення в межах цієї справи. Забезпечення позову за своєю правовою природою має тимчасовий характер.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20.

Статтею 157 КАС встановлені підстави, випадки та умови за яких раніше застосовані заходи забезпечення позову можуть бути скасовані.

Так, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина перша). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням (частина шоста).

Відтак, називаючи окремі випадки для скасування заходів забезпечення позову, норми чинного законодавства не обмежують коло підстав, за яких раніше застосовані заходи забезпечення позову можуть бути скасовані.

Водночас, оцінка підстав застосування заходів забезпечення позову є застосовною також і для вирішення питання скасування заходів забезпечення позову (подібні мотиви наведені Верховним Судом у пункті 63 постанови від 07.04.2020 по справі № 826/13413/18).

Зважаючи на те, що, як встановлено судом першої інстанції, оскаржувані рішення відповідача мають ознаки нормативно-правового акта у розумінні вимог пункту 18 частини першої статті 4 КАС, то відповідно до частини п`ятої статті 151 КАС зупинення їх дії як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Як вбачається з ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не здійснювалося реальної оцінки співмірності та адекватності застосованих заходів забезпечення позову на предмет співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків зупинення дії відповідних положень.

Судом не встановлювалися: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; в чому полягатимуть такі утруднення, які витрати необхідно буде понести позивачам для відновлення своїх прав чи які дії необхідно буде вчинити в разі невжиття таких заходів.

Окрім того, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача заначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що вказані заявником обставини наявності ознак протиправності оскаржуваних рішень відповідача не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Рішення відповідача, дію яких зупинено судом першої інстанції в порядку забезпечення позову, застосовуються не лише заявника, а й корпоративної діяльності сотень інших суб`єктів. Так, як наголосив відповідач, більше двох тисяч акціонерних товариств бажають провести загальні збори до 31.12.2022 у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваних рішень, а тому зупинення їх дії безумовно свідчить про те, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 23.11.2022, не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи позивача про те, оскаржувані рішення відповідача безпосередньо створюють умови загрози життю та здоров`ю певних осіб під час збройної агресії держави-терориста російської федерації, є виключно його суб`єктивним уявленням, яке не має об`єктивного підґрунтя. Факт збройної агресії не може використовуватися як самостійна та абстрактна причина зупинення судом дії рішення суб`єкта владних повноважень, який містить певні приписи зобов`язального характеру. Обмежена можливість здійснення заявником певних дій у зв`язку із аварійними відключеннями електроенергії та перебоями у роботі мережі «Інтертет», а так само і міркування позивача щодо доцільності прийняття спірних рішень, також не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Відтак, колегія суддів вважає, що застосовані Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022 заходи забезпечення не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення позову та фактично свідчать про задоволення адміністративного позову без розгляду справи по суті.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 03.04.2023.