Справа № 280/1093/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

03 квітня 2023 року Справа № 280/1093/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Бойченко Ю.П., перевіривши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29)

про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати рішення начальника ГУНП в Запорізькій області М. Лушпієнка, оформлене наказом №713 о/с «По особовому складу» від 23.05.2022, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - протиправним;

поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління ГУНП в Запорізькій області. Застосувати негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді;

визнати протиправним рішення начальника ГУНП в Запорізькій області М. Лушпієнка, оформлене наказом № 408 від 18.05.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та скасувати його;

зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 22.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачу запропоновано у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, в якій вказати підстави для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку.

29.03.2023 від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду (вх. №12616).

Так, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду представник позивача посилається на запровадження в Україні воєнного стану та зазначає, що ОСОБА_1 мешкав у смт Степногірськ Запорізької області, розташованому у районі проведення бойових дій. Наголошує, що на початку березня 2022 року безпосередній керівник позивача в усній формі віддав наказ виконувати службове завдання, а саме здійснювати спостереження та повідомити факт проходження окупаційної техніки у смт Степногірськ. Крім того, у липні 2022 року ОСОБА_1 звертався до відділу кадрового забезпечення, та його запевнили, що він продовжує проходити службу на займаній посаді. Крім того, позивач після початку війни змінив номер мобільного телефону, видалив застосунок «Приват24», а тому не мав можливості контролювати власний рахунок і думав, що він щомісячно отримує заробітну плату. Отже, позивач вважав, що він виконує поставлене службове завдання та отримує заробітну плату. Вказує, що коли позивачу доводилося про факт проведення службового розслідування, він підписував лише чисті аркуші паперу. Зазначає, що з оскаржуваними наказами позивача не ознайомлювали. Зауважує, що адвокатський запит до відповідача подавався саме адвокатом, і позивачу невідомо, звідки адвокат дізнався про реквізити оскаржуваних наказів. Звідси, позивач не знав про проведення відносно нього службового розслідування. Крім того, вказує про необхідність єдності судової практики, і зауважує, що суд в іншій справі №280/5943/22 поновив позивачу строк звернення до суду. Також посилається на норми Конституції України і зазначає, що кожному гарантується право звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду із цим позовом суд виходить з наступного.

За приписами частин 1, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вже зазначалося судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.02.2023, оскаржуючи накази відповідача від 18.05.2022 та від 23.05.2022, позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

У відповідності до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі № 9901/89/21, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вже зазначав в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.02.2023, що отримання листа у відповідь на адвокатський запит представника позивача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

При цьому, із наданих до матеріалів справи документів, зокрема, пояснень ОСОБА_1 , які надавалися ним Відділу службових розслідувань Управління головної інспекції ГУНП в Запорізькій області вбачається, що на початку травня 2022 року позивачу у месенджері «Телеграм» надійшов лист про те, що під час проведення службового розслідування виникла необхідність у його виклику для надання пояснень дисциплінарній комісії; при цьому, 16.05.2022 позивач прибув до м. Запоріжжя для подальшого несення служби.

Також, в адвокатському запиті від 06.01.2023 представник позивача посилається на оскаржувані накази та зазначає про незгоду позивача з ними.

Отже, надані до позову документи підтверджують те, що позивач знав про проведення службового розслідування відносно нього ще у травні 2022 року. При цьому, ним не зазначено обґрунтованих причин, чому він не цікавився результатом проведеного службового розслідування та не звертався до відповідача із відповідними запитами.

В той же час, на момент формування адвокатського запиту (06.01.2023) позивачу достеменно було відомо про звільнення.

Посилання на те, що коли позивачу доводилося про факт проведення службового розслідування, він підписував лише чисті аркуші паперу, а також на те, що позивачу невідомо, звідки адвокат дізнався про реквізити оскаржуваних наказів суд не приймає, оскільки ці твердження не підтверджені жодним доказом.

Щодо покликань позивача на запровадження в Україні воєнного стану слід зазначити, що введення воєнного стану, безумовно, повинно враховуватися судом при вирішенні питання про поновлення процесуального строку, встановленого законом. Разом з тим, ця обставина підлягає визнанню судом поважною причиною пропуску процесуального строку за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною, як того вимагає норма частини першої статті 121 КАС України. Питання поновлення процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Суд зауважує, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск процесуального строку, встановленого законом.

Натомість, таких доказів суду не надано. Крім того, суд враховує, що смт Степногірськ Запорізької області, хоча і знаходиться на території проведення бойових дій, не віднесено до тимчасово окупованих територій, контролюється українською владою, а отже позивач міг безперешкодно виїхати з даного населеного пункту та своєчасно звернутися до суду. Та обставина, що у позивача відсутній власний автомобільний транспорт, а керівництво не забезпечило його евакуації, не перешкоджало позивачу самостійно виїхати із смт Степногірськ, яке знаходиться на відстані менше ніж 50 км. від м. Запоріжжя. Суд також враховує, що відповідно до даних самостійно наданого позивачем акту від 09.01.2023 він з 03.01.2023 проживає у м. Запоріжжі. Натомість, до суду він звернувся тільки 17.02.2023, що, в свою чергу, також свідчить про відсутність активних дій, спрямованих на захист своїх прав в судовому порядку.

Твердження про те, що суд в іншій справі №280/5943/22 поновив позивачу строк звернення до суду, суд відхиляє, оскільки обставини справи №280/5943/22 є відмінними від обставин справи №280/921/23. Зокрема, у справі №280/5943/22 позивач до виїзду до м. Запоріжжя проживав на тимчасово окупованій території.

Решта посилань (як то те, що позивач вважав, що він продовжує проходити службу на займаній посаді та отримувати заробітну плату) носять суб`єктивний характер та, на думку суду, не є поважними. Жодним доказом позивач не підтвердив, що його безпосередній керівник віддав наказ виконувати службове завдання, а саме здійснювати спостереження та повідомити факт проходження окупаційної техніки у смт Степногірськ, а також те, що він звертався до відділу кадрового забезпечення, та його запевнили, що він продовжує проходити службу на займаній посаді. Зауваження про те, що він витрачав власні гроші із зарплатної картки і вважав, що витрачав заробітну плату, яка продовжує нараховуватися, суд оцінює критично, оскільки дізнатися баланс картки і побачити, що він не збільшується, а зменшується, можна не лише у мобільному застосунку.

Стосовно посилань на те, що застосування судом строків звернення до суду порушує його конституційні права слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі Уейт і Кеннеді проти Німеччини, пункт 43).

Отже, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, параграф 61).

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Отже, законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Аналогічні висновки висловив Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 у справі №540/198/19.

Отже, суд доходить висновку, що позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. Позивач не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Отже, наведені підстави пропуску строку звернення до суду є суб`єктивними, не підтверджені належними та достовірними доказами, а тому не можуть вважатися поважними.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 169, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко