Справа № 420/2906/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/2906/23
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним розпорядження Голови Одеської обласної державної адміністрації Максима Марченка №6/к-2023 від 10.01.2023 р. та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника голови Одеської обласної державної адміністрації з 10.01.2023 р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року позовна заява залишена без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків.

16.02.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, в якій заявник просить поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду з позовом до Одеської обласної державної адміністрації про визнання розпорядження Голови Одеської обласної державної адміністрації Максима Марченка №6/к-2023 від 10.01.2023 р. протиправним та поновлення на посаді заступника голови Одеської обласної державної адміністрації з 10.01.2023 р.

В обґрунтування заяви зазначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок - з 11.01.2023 року, а останнім днем строку для звернення є, з урахуванням вихідних днів 13.02.2023 р. Крім того, у заяві зазначено, що ОСОБА_2 з 08.02.2023 р. по 11.02.2023 р. перебував на стаціонарному лікуванні, а повноваження представнику були надані 12.02.2023 р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді повернуто без розгляду.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частинами 1,2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З огляду на наведене, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, мають зв`язок дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Слід зазначити, що встановлений ст.122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з вимогами ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, з аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо:

1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»);

2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справа «Устименко проти України»);

3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справа «Брумареску проти Румунії»).

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Встановлений ст.122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує розпорядження Голови Одеської обласної державної адміністрації Максима Марченка № 6/к-2023 від 10.01.2023 р. про звільнення ОСОБА_1 .

З даним розпорядженням ОСОБА_1 ознайомився 10.01.2023 року, про що свідчить його особистий підпис, що і є відповідною календарною датою в розумінні ч.1 ст.120 КАС України.

Отже, перебіг місячного строку на звернення до суду розпочався з наступного дня після відповідної календарної дати з 11.01.2023 року, а завершився саме 10.02.2023 року (п`ятниця).

12.02.2023 року (неділя) представником позивача сформовано дану позовну заяву в системі «Електронний суд».

13.02.2023 року (понеділок) позовна заява була зареєстрована в Одеському окружному адміністративному суді за №2972/23.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск місячного строку звернення.

Колегія суддів наголошує, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При визначенні початку цього строку суд повинен з`ясувати момент, коли особа фактично або мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Стосовно посилань апелянта щодо перебування на стаціонарному лікуванні в період з 08.02.2023 року по 11.02.2023 року та надання повноважень представнику 12.02.2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження зазначених обставин в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» від 08.02.2023 року за підписом лікаря Миронової О.О. та заступника головного лікаря Бабінець Ю.В., в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні терапевтичного профілю Медичного центру ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» та виписка з медичної карти стаціонарного хворого №176, за підписом лікаря невролога Миронової О.О., зав. Відділенням ОСОБА_3 та заступника головного лікаря Бабінець Ю.В., відповідно до якої датою госпіталізації Муратова О.М. є 08.02.2023 року, а датою виписки є 11.02.2023 року (а.с.14-16).

Крім того, підтверджено повноваження представника ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Юлії Олександрівни, зокрема, до матеріалів справи додано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2023 року (а.с.17).

Колегія суддів зазначає, що вимогами частини 4 ст.59 КАС України регламентовано, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з вимогами ч.1 ст.60 КАС України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Вимогами частини ст.45 КАС України окреслено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

При цьому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того факту, що ордер на надання правової допомоги не замінює договору про надання правової допомоги, який є підставою для здійснення адвокатської діяльності, а є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги клієнту.

З матеріалів справи вбачається, що ордер від 12.02.2023 року виданий на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 06.02.2023 року (а.с.32).

Отже, станом на 06.02.2023 року представник позивача мав право діяти в інтересах позивача відповідно до умов вказаного договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що перебування позивача у період з 08.02.2023 року по 11.02.2023 року на стаціонарному лікуванні, не звільняло його представника від обов`язку щодо подання позовної заяви в строк до 10.02.2023 року.

Крім того, колегія суддів наголошує, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі №420/718/21.

Таким чином, обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві ОСОБА_1 про поновлення строків, не приймаються колегією суддів, оскільки не зазначено об`єктивних обставин із наданням відповідних доказів неможливості звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.