Справа № 480/872/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2023 року Справа № 480/872/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/872/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 2), в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Комунальному підприємстві ''Оптиміст'' з 11.07.1996 по 23.09.1999 на посаді слюсаря-ремонтника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи пільгового стажу: у Сумському виробничому кооперативі ''Фактор'' з 23.01.1991 по 28.02.1993 на посаді монтажника внутрішніх санітарно-технічних систем; в Колективному підприємстві ''Фактор'' з 01.03.1993 по 30.04.1993 на посаді монтажника внутрішніх санітарно-технічних систем; у Відкритому акціонерному товаристві ''Інтернафтогазбуд'' з 01.02.1996 по 24.06.1996 на посаді ізолювальника; в ПАТ ''Сумихімпром'' з 26.07.1996 по 31.12.2022 на посаді слюсаря - ремонтника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2).
Також позивач зазначає, що листом від 04.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило його про те, що стаж роботи з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2022 року зарахований за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та становить за 2021 рік - 12 місяців, за 2022 рік - 09 місяців. У зв`язку з відсутністю у реєстрі застрахованих осіб станом на дату призначення позивачу пенсії інформації про сплату страхових внесків за період роботи з 01 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року цей період не врахований до загального страхового стажу роботи. До страхового стажу також не зарахований і період роботи з 01 липня 1996 року по 23 вересня 1999 року у Колективному підприємстві «Оптиміст», оскільки у записі трудової книжки № 19 про звільнення з роботи має місце виправлення.
Вважаючи, що винесення вищевказаного рішення відповідачем здійснено не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством, що порушує права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачі у встановлений судом строк відзиву на позов не надали, про причини неподання відзиву суд не повідомили, тому, у відповідності до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання відповідачами відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову.
Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 10.02.2023, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надав документи, які витребував суд.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.12.2022 позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У вказаному рішенні відповідач 2 зазначив, що необхідний страховий стаж становить не менше 30 років у чоловіків (з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах) за Списком №2. Страховий стаж позивача становить - 27 років 7 місяців 14 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить - 10 років 1 місяць 11 днів. Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.1996 по 23.09.1999, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 є виправлення в даті наказу на звільнення. До пільгового стажу зараховано всі періоди. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за СП.2, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.27).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.
Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно норм статті 1 цього закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці. - за Списком №; 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років за наявності стажу роботи не менше 28 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами прані за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Також, ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.
Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами пункту 2 частини 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Комунальному підприємстві ''Оптиміст'' з 11.07.1996 по 23.09.1999 на посаді слюсаря-ремонтника, суд зазначає наступне.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 19-20) судом встановлено, що позивач у період з 01.07.1996 по 23.09.1999 працював на посаді слюсаря-ремонтника в Комунальному підприємстві "Оптиміст". При цьому даний період не був зарахований до стажу позивача при призначенні пенсії, оскільки в трудовій книжці є виправлення в даті наказу на звільнення.
Згідно до пунктів 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За приписами п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.
Пунктом 4.1 Інструкції 162 було передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічна норма міститься також в пункті 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Крім того в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періоду з 01.07.1996 по 23.09.1999 містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, як-то виправлення в даті наказу на звільнення, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Таким чином суд зазначає, що при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Однак матеріали справи не містять доказів щодо здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області перевірки достовірності відомостей про позивача.
А відтак, суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 01.07.1996 по 23.09.1999 на посаді слюсаря - ремонтника в Комунальному підприємстві ''Оптиміст'', з підстав виправлення в даті наказу на звільнення.
Разом з тим, у позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період його роботи в Комунальному підприємстві ''Оптиміст'' з 11.07.1996 по 23.09.1999, однак суд зазначає, що правильним періодом роботи позивача слід вважати період з 01.07.1996 по 23.09.1999, оскільки зазначений період підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 , яка наявна в матеріалах справи (а.с. 17-22). Окрім того, вищевказаний період роботи позивача зазначений також в оскаржуваному рішенні.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо періоду роботи позивача у Сумському виробничому кооперативі ''Фактор'' з 23.01.1991 по 28.02.1993 на посаді монтажника внутрішніх санітарно-технічних систем та в Колективному підприємстві ''Фактор'' з 01.03.1993 по 30.04.1993 на посаді монтажника внутрішніх санітарно-технічних систем, суд зазначає, що позивачем та його представником не надано жодних доказів в підтвердження зазначених періодів роботи позивача саме як пільгових, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо періоду роботи позивача у Відкритому акціонерному товаристві ''Інтернафтогазбуд'' з 01.02.1996 по 24.06.1996 на посаді ізолювальника, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 19-20) судом встановлено, що позивач у період з 01.02.1996 по 24.06.1996 працював на посаді ізолювальника у ВАТ «Інтернафтогазбуд», але цей період не зараховано до пільгового трудового стажу.
У матеріалах справи також міститься копія висновку №25 від 22 грудня 1998 року «Про наслідки проведеної експертизи якості атестації робочих місць та правильності застосування Списків №1 та №2 в ВАТ «Інтернафтогаз» (а.с.39), в якому зазначено, що на підприємстві була проведена атестація робочих місць по 9-ти професіям, з них 6 відповідає Списку №2. Також у даному висновку вказано, що у зв`язку з відсутністю документів підтверджуючих зайнятість робітників протягом повного робочого дня (80% робочого дня) в шкідливих та важких умовах праці не підтверджено право пільгової пенсії по слідуючим професіям, в т.ч. в цьому списку професія «ізолювальник».
Таким чином, з даного висновку слідує, що підставою для того, щоб не відносити посаду "ізолювальник" до посад Списку №2 стало те, що на підприємстві відсутні документи, які б підтвердили зайнятість працівника протягом повного робочого дня.
Утім, суд зазначає, що відсутність документів щодо непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може слугувати підставою для не зарахування даного періоду роботи в пільговий Список №2.
Таким чином, оскільки факт перебування позивача з 01.02.1996 по 24.06.1996 в трудових відносинах з ВАТ «Інтернафтогазбуд» на посаді ізолювальника підтверджується копією трудової книжки, відмова у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи позивача з 01.02.1996 по 24.06.1996, є протиправною.
Враховуючи обставини наявності протиправності відмови в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.02.1996 по 24.06.1996 у ВАТ «Інтернафтогазбуд» на посаді ізолювальника, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати саме до пільгового стажу позивача періоди його роботи в ПАТ ''Сумихімпром'' з 26.07.1996 по 31.12.2022 на посаді слюсаря-ремонтника, суд зазначає наступне.
Так, з копії довідки форма РС про трудовий стаж позивача, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 31), вбачається, що по Списку № 2 позивачу зараховані наступні періоди роботи: з 26.07.2013 по 30.08.2021; з 02.09.2021 по 28.02.2022; з 04.03.2022 по 25.04.2022; з 03.05.2022 по 15.06.2022.
Разом з тим, по Списку № 2 не зараховані такі періоди роботи позивача, а саме: з 31.08.2021 по 01.09.2021; з 01.03.2022 по 03.03.2022; з 26.04.2022 по 02.05.2022; з 16.06.2022 по 30.09.2022.
У той же час, з копії довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 216 від 15.06.2022 (а.с. 45) вбачається, що позивач з 26.07.2013 по теперішній час працює в ПАТ ''Сумихімпром'' за професією, посадою слюсаря-ремонтника котельного цеха, що передбачено Списком № 2.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що існують усі підстави для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 31.08.2021 по 01.09.2021; з 01.03.2022 по 03.03.2022; з 26.04.2022 по 02.05.2022 на посаді слюсаря-ремонтника котельного цеха в ПАТ ''Сумихімпром''.
Щодо періоду роботи позивача в ПАТ ''Сумихімпром'' з 16.06.2022 по 31.12.2022 на посаді слюсаря-ремонтника, суд зазначає, що довідка № 216 (а.с. 45), видана станом на 15.06.2022, будь-яких інших доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме наявності пільгового стажу та продовження роботи у зазначених умовах, позивач та його представник суду не надали. Окрім того, вказана позовна вимога охоплює більший період, ніж той, що існував на час прийняття оскаржуваного рішення від 09.12.2022, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню на даний час.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2), то суд відмовляє в задоволенні таких вимог, враховуючи наступне.
Обрахунок стажу, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У даному випадку враховуючи те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, та беручи до уваги необхідність повторного розрахунку стажу позивача із урахуванням періодів його роботи, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області (оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії) повторно розглянути заяву позивача від 06.12.2022 з урахуванням до страхового стажу періоду його роботи з 01.07.1996 по 23.09.1999 на посаді слюсаря-ремонтника в Комунальному підприємстві ''Оптиміст'' та до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.02.1996 по 24.06.1996 на посаді ізолювальника у ВАТ «Інтернафтогазбуд» та з 31.08.2021 по 01.09.2021; з 01.03.2022 по 03.03.2022; з 26.04.2022 по 02.05.2022 на посаді слюсаря-ремонтника котельного цеха в ПАТ ''Сумихімпром" та прийняти рішення по суті заяви.
За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що представник відповідача заперечував проти задоволення заява щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката. Крім того у своїх запереченнях просив суд врахувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
З матеріалів справи судом встановлено, що з метою отримання правової допомоги при розгляді адміністративної справи № 480/872/23, позивачем укладено договір про надання правової допомоги від 15.01.2021 № 15/01 (а.с. 12) з адвокатом Петрищевим Олександром Олександровичем.
Відповідно до п. 4 даного договору, розмір гонорару за даним договором складає 7000,00 грн. та не залежить від кількості судових засідань, кількості процесуальних документів складеним адвокатом та строку розгляду справи.
Також суду було надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія СМ №000492 (а.с. 14) та копію ордеру Серії ВМ № 1033909 (а.с.13).
З матеріалів справи суд вбачає, що позовна заява підписана адвокатом Петрищевим Олександром Олександровичем, як представником позивача. Крім того, Петрищевим О.О. були завірені всі документи. Зазначене свідчить про проведену адвокатом роботу.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.
Суд зазначає, що адміністративна справа №480/873/23 в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності та дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а отже адвокатом не докладено надмірних та значних професійних зусиль та навичок для складання позовної заяви.
Дослідивши надані представником позивача документи, з огляду на те, що позовну заяву було складено адвокатом позивача - Петрищевим П.О., з яким позивачем було укладено договір про надання правової допомоги, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, часткове задоволення позовних вимог, значення справи для позивача та відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з боку відповідачів, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. є завищеними та підлягають стягненню з відповідача, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (оскільки оскаржуване рішення було прийнято саме цим органом) частково, в сумі 3500,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, а також те, що саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стало підставою для звернення до суду з цим позовом, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 03.02.2023 (а.с.11).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько