Справа № 280/4597/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/4597/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в адміністративній справі №280/4597/22 (головуючий суддя першої інстанції Батрак І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.08.2022 року (згідно поштової накладної) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області №67 від 22.06.2022 року про відмову їй в призначенні пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити їй пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 15.06.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті чоловіка, в якого позивач перебувала на повному утриманні, та досягнувши відповідного віку, звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Однак відповідач відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки в неї відсутній необхідний страховий стаж. Позивач вважає вказане рішення протиправним та незаконним.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №67 від 22.06.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 15.06.2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного та об`єктивного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вказує, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, остання не мала необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України №1058-IV. Скаржник вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки призначення пенсії є дискреційними повноваженням пенсійного органу.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 29.07.1997 року (а.с. 8-10).

Чоловік позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

15.06.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

ГУ ПФУ у Київській області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №67 від 22.06.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком Підставою відмови зазначено те, що відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років, вік заявниці 60 років, необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 29 років. Страховий стаж особи становить 19 років 1 місяць 07 днів. Право на пенсійну виплату заявник набуде 24.03.2027 року (а.с.16).

Не погодившись з вказаним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги й відзиву на апеляційну скаргу та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Аналогічні положення містяться у статтях 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058).

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно частини 2 статті 36 Закону №1058 непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону№1058 до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

З аналізу вказаних норм апеляційний суд дійшов висновку, що умовою для призначення члену сім`ї померлого годувальника пенсії по втраті годувальника, є непрацездатність такого члена сім`ї, який був на його утриманні.

При цьому, вказана умова (непрацездатність члена сім`ї) повинна існувати саме на день смерті годувальника (момент втрати такого годувальника), а не в будь-який подальший період часу після його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи позивач - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 26.01.1980 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.12.2020 серії НОМЕР_3 (а.с. 14).

На день смерті чоловіка позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 58 років.

Відтак, на день смерті чоловіка позивач пенсійного віку не досягла, інвалідом не визнавалась.

Таким чином, на день смерті чоловіка ОСОБА_1 не була непрацездатною дружиною померлого ОСОБА_2 , яка була на утриманні останнього.

Саме поняття «годувальник» по відношенню до чоловіка ОСОБА_1 не може бути застосовано, оскільки позивач не була непрацездатною у розумінні частини 2, частини 3 статті 36 Закону №1058 на день смерті свого чоловіка.

До пенсійного органу ОСОБА_1 звернулась 15.06.2022 року, після досягнення нею 60-річного віку.

В даному випадку, призначення ОСОБА_1 у 2022 році пенсії по втраті годувальника через 2 роки після смерті такого «годувальника» є безпідставним.

Відтак, рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника з підстав не досягнення позивачем пенсійного віку на час смерті чоловіка є правомірним.

В оскаржуваному рішенні пенсійним органом роз`яснено, що страховий стаж позивача становить 19 рокі 1 місяць 07 днів. Разом з тим, відповідно до приписів ст.26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років (а.с. 16).

З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність рішення пенсійного органу та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції не вірно встановив обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в адміністративній справі №280/4597/22 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в адміністративній справі №280/4597/22 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак