Справа № 520/20897/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 р. Справа № 520/20897/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 23.12.21 по справі № 520/20897/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якій просив:

- скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27 вересня 2021 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у загальному розмірі 19377,97 грн, у тому числі 5858,72 грн - штрафу та 13519,25 грн нарахованої пені за період з 10.02.2018 до 25.02.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27 вересня 2021 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені та несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у загальному розмірі 19377,97 грн, у тому числі 5858,72 грн штрафу та 13519,25 грн - нарахованої пені, за період з 10.02.2018 до 25.02.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить нормативно-правове обґрунтування, покладене в основу прийняття спірного рішення, і перелік доводів, які, на його думку, судом першої інстанції не взято до уваги під час ухвалення рішення. Звертає увагу, що сплата єдиного внеску позивачем здійснена несвоєчасно, що і стало підставою для прийняття рішення № від 27 вересня 2021 року.

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач засобами поштового зв`язку отримав рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27 вересня 2021 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у загальному розмірі 19377,97 грн, у тому числі 5858,72 грн - штрафу та 13519,25 грн - нарахованої пені, за період з 10.02.2018 до 25.02.2020.

Позивач, уважаючи прийняте відповідачем рішення № від 27 вересня 2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи із заявлених позовних вимог та матеріалів справи, дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (надалі також Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною 5 статті 9 Закону України № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

За правилами пункту 2 частини1 статті 7 Закону України № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 1 ч. 10 ст. 9 цього Закону встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу .

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Частиною 12 статті 9 встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 10, п. 2 ч. 11 ст. 25 вказаного Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить, що вищезазначені штрафні санкції та пеня застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року за № 449 (надалі також - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

За приписами пункту 1 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 13 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, частина 16 статті 25 Закону України № 2464-VI).

Підпунктом 2 пункту 2 розділу 7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, податкові органи застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена).

Отже платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити внесок у строки і порядку визначеному чинним законодавством, а у разі несплати чи несвоєчасної сплати нараховується пеня та штраф, про що приймається рішення. Прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до Інструкції № 449, яке є самостійним виконавчим документом, відбувається на підставі даних інформаційної системи податкового органу і не потребує попереднього складення акту перевірки.

Судом установлено, що у період з 10.02.2018 до 25.02.2020 за позивачем, як фізичною особою підприємцем, обліковувалася заборгованість/недоїмка зі сплати ЄСВ, яка відображена в картці платника, зокрема :

09.02.2018 - у сумі 8 448 грн (за 2017 рік);

19.04.2018 - у сумі 2 457,18 грн (за І квартал 2018 року);

19.07.2018 - у сумі 2 457,18 грн (II квартал 2018 року);

19.10.2018 - у сумі 2 457,18 грн (III квартал 2018 року);

19.01.2019 - у сумі 2 457,18 грн (IV квартал 2018 року);

19.04.2019 - у сумі 2 754,18 грн (І квартал 2019 року);

19.07.2019 - у сумі 2 754,18 грн (II квартал 2019 року);

19.10.2019 - у сумі 2 754,18 грн (III квартал 2019 року);

19.01.2020 - у сумі 2 754,18 грн (IV квартал 2019 року).

Загальна сума несплаченої недоїмки за вказаний період склала 29 293,44 грн.

ОСОБА_1 погашено зазначений борг в сумі 29 293,44 грн лише 25.02.2020, що підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи (а.с. 8).

При цьому факт погашення боргу (несвоєчасна сплата єдиного внеску) не може бути підставою для звільнення від сплати штрафу та пені.

Як свідчить розрахунок штрафної санкції до оскаржуваного рішення (а.с. 9), відповідачем нараховано штраф у розмірі 20 % на кожну несвоєчасно сплачену недоїмку окремо в загальній сумі 5858,72 грн та пеню з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення кожного окремого платежу в загальній сумі 13519,25 грн.

Отже загальна сума нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2018 до 25.02.2020 складає 19377,97 грн (5858,72 грн + 13519,25 грн).

Рішенням Головного управління ДПС у Харківській області № від 27 вересня 2021 року штрафні санкції у загальній сумі 19377,97 грн застосовано до позивача.

Щодо посилання на те, що з 13.02.2020 позивач припинив підприємницьку діяльність, а отже звільнений від сплати штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску у період здійснення такої діяльності, колегія суддів не бере це до уваги, огляду на таке.

Відповідно до пп. 65.10.3, 65.10.8 п. 65.10 ст. 65 ПК України внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі, зокрема, внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватися в контролюючих органах як фізична особа платник податків, яка отримувала доходи від здійснення підприємницької діяльності (підпункт 6 пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 за № 1588).

Відповідно до підпункту 97.4.3 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків стосовно фізичної особи підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність є така фізична особа.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі держреєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа виконує обов`язки і несе відповідальність, передбачену для платника ЄСВ, у частині діяльності, яка здійснювалася ним як підприємцем.

Зняття з обліку платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців здійснюється контролюючими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз. 7 частини 1 ст. 5 Закону № 2464).

З огляду на зазначене, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, внесення до реєстру запису про припинення фізичної особи-підприємця не припиняє зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Отже реєстрація припинення підприємницької діяльності не припиняє зобов`язань особи щодо сплати боргу, який виник під час здійснення такої та не звільняє від відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 817/429/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління ДПС у Харківській області, приймаючи рішення про застосування штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 27 вересня 2021 року, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про безпідставність прийняття оскаржуваного рішення контролюючого органу та неправомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів в якості належних.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі № 520/20897/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк