Справа № 140/1059/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1059/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 12 грудня 2022 року №99 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи, вказані у трудовій книжці, та призначити пенсію за віком з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

В обґрунтування позову позивач вказала, що отримавши право на призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 02 травня 2022 року вона звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії, однак у задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку із ненаданням атестату про припинення виплати пенсії в російській федерації. Таке рішення органу Пенсійного фонду було скасовано у судовому порядку. На виконання рішення суду від 21 жовтня 2022 року у справі №140/5077/22 ГУ ПФУ у Волинській області прийняло рішення від 12 грудня 2022 року №99, яким відмовлено у призначенні пенсії, однак у цьому разі у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач не погоджується із висновками відповідача про відсутність у неї страхового стажу (не зарахування його у повному обсязі), адже факт офіційного працевлаштування підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, які хронологічно пов`язані між собою, виконані чітко й містять посилання на відповідні накази. Будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів, немає. Таким чином, увесь набутий трудовий стаж підлягає зарахуванню до страхового стажу.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити повністю (а.с.24-25). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №140/5077/22 ГУ ПФУ у Волинській області 12 грудня 2022 року розглянуло заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2022 року та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки трудова книжка видана на прізвище « ОСОБА_2 » та дописано « ОСОБА_3 »; підстава зміни прізвища не вказана (номер та дата видачі свідоцтва про одруження), також не зазначено, якою організацією внесено запис. Свідоцтво про одруження до заяви про призначення пенсії позивачка не надавала. Крім цього відсутні документи про припинення виплати пенсії в російській федерації.

З рахуванням наведеного відповідач вважає, що прийняте ним 12 грудня 2022 року рішення №99 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком є обґрунтованим та відповідає нормам чинного законодавства.

У відповіді на відзив (а.с.29-30) позивач аргументи відповідача вважає безпідставними, оскільки такі по суті зводяться до того, що у її трудовій книжці зроблено закреслення прізвища та не надано свідоцтво про одруження для підтвердження зміни прізвища. Однак такі аргументи в оскаржуваному рішенні відсутні, а отже відповідач у відзиві на позов змінює підставу для відмови у призначенні пенсії. У рішенні було зазначено лише про ненадання документа про припинення виплати пенсії в російській федерації. Однак у рішенні суду у справі №140/5077/22 суд зазначив, що саме на орган, який призначає пенсію, покладено обов`язок у разі переїзду пенсіонера на постійне чи тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці, надсилати запит до пенсійного органу за попереднім місцем проживання пенсіонера.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

02 травня 2022 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.34 зворот).

Вказана заява позивача відповідно до екстериторіального принципу надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого від 05 травня 2022 року №99 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідних документів. За змістом цього рішення, оскільки позивач проживала в російській федерації, то для призначенні пенсії необхідно надати атестат про припинення виплати пенсії з відомостями про останній період виплати (а.с.48).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №140/5077/22, яке набрало законної сили 12 листопада 2022 року, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05 травня 2022 року №99 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до вказаного Закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.44-47).

Виконуючи рішення суду у справі №140/5077/22, ГУ ПФУ у Волинській області прийняло рішення від 12 грудня 2022 року №99 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж становить 0 років). Також зазначено, що заявниця проживала в російській федерації та для призначення пенсії необхідно надати документи про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення (а.с.5).

Незгода із таким рішенням стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як було встановлено судом при розгляді справи №140/5077/22, ОСОБА_1 отримувала страхову пенсію за віком в російській федерації, виплата якої була призупинена з 01 лютого 2022 року, що підтверджується листом від 25 травня 2022 року №Н-4468-Кор/4968-22 (а.с.33).

Водночас ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та 02 травня 2022 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону №1058-ІV.

Основною причиною відмови у призначенні пенсії за віком згідно з оспорюваним рішенням відповідача від 12 грудня 2022 року №99 є відсутність у позивача необхідного страхового стажу (0 стажу).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі мінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Частиною другою статті 4 Закону №1058-IV обумовлено, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13 березня 1992 року Урядами держав-учасниць (у тому числі України) підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (набрала чинності 13 березня 1992 року). Статтею 6 Угоди (була чинна на час звернення позивача за призначенням пенсії) установлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

При переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди (стаття 7).

Статтею 8 Угоди встановлено, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 (набрала чинності 02 грудня 2022 року) передбачено вихід України з цієї Угоди.

З приводу аргументів відповідача у відзиві на позов та у спірному рішенні щодо ненадання ОСОБА_1 атестату про припинення виплати пенсії в російській федерації, суд зазначає, що рішенням суду у справі №140/5077/22, яке набрало законної сили, та стороною у якій був і відповідач ГУ ПФУ у Волинській області, зроблено висновок про те, що позиція відповідачів про покладення такого зобов`язання на позивача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного фонду за попереднім місцем її проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно Закону №1058-ІV. Право ОСОБА_1 на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, з відсутністю чи неможливістю витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду російської федерації. Конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, а відмова позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV з підстав ненадання атестату про припинення пенсії в російській федерації є таким, що порушує її право на соціальний захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права. Скасовуючи рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області від 05 травня 2022 року №99, суд зобов`язав ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2022 року про призначення пенсії за віком з урахуванням зазначених висновків суду у рішенні.

Обов`язковість судових рішень до виконання гарантовано статтею 129-1 Конституції України.

Тож відповідач ГУ ПФУ у Волинській області не вправі покликатися про неможливість призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав ненадання останньою атестату про припинення виплати пенсії, ігноруючи рішення суду, що набрало законної сили та яке є для відповідача є обов`язковим. При цьому відповідач ні в оскаржуваному рішенні від 12 грудня 2022 року №99, ні у відзиві на позовну заяву вказав, якою нормою чинного законодавства покладено на особу обов`язок надавати документи про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення інших держав. Більше того, у листі Головного управління Пенсійного фонду №6 по м. Москві та Московській області від 25 травня 2022 року №Н-4468-Кор/4968-22 (досліджувався при розгляді судом справи №140/5077/22) повідомлено про припинення виплати ОСОБА_1 страхової пенсії з 01 лютого 2022 року та надано відомості про розмір помісячної виплати пенсії за період з 01 січня 2021 року по 31 січня 2022 року.

Поряд з тим у рішенні від 12 грудня 2022 року №99, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, ГУ ПФУ у Волинській області формально змінило підстави для відмови у призначенні пенсії: якщо у першому рішенні підставою для відмови у призначенні пенсії було ненадання позивачем необхідних документів, то тепер такою причиною є відсутність необхідного страхового стажу.

Суд зазначає, що на виконання приписів пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 позивач до заяви про призначення пенсії від 02 травня 2022 року надала трудову книжку від 20 грудня 1954 року (а.с.6-14). З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки слідує, що позивач у періоди з 27 липня 1954 року по 01 серпня 1955 року, з 01 серпня 1955 року по 15 лютого 1957 року, з 20 лютого 1957 року по 14 квітня 1957 року, з 16 квітня 1957 року по 16 червня 1957 року, з 18 червня 1957 року по 18 вересня 1968 року, з 16 вересня 1968 року по 16 березня 1973 року, з 16 квітня 1973 року по 26 серпня 1975 року, з 18 вересня 1975 року по 17 жовтня 1975 року, з 22 жовтня 1975 року по 14 листопада 1975 року, з 18 листопада 1975 року по 08 лютого 1983 року, з 04 лютого 1983 року по 28 лютого 1985 року, з 06 березня 1985 року по 13 серпня 1985 року, з 13 серпня 1985 року по 05 листопада 1991 року, з 11 листопада 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 03 серпня 1992 року по 18 жовтня 1993 року працювала на різних посадах та на різних підприємствах (організаціях) в Українській РСР та Україні. Записи трудової книжки містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду, переведення з посади та звільнення з посади того підприємства (організації), який їх видав, та завірені його печаткою.

За приписами абзацу другого пункту 1, пункту 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Суд звертає увагу, що у спірному рішенні, де вказано, що страховий стаж позивачки становить 0 років, відсутні обґрунтування щодо неврахування періодів її роботи за записами трудової книжки від 20 грудня 1954 року. Тому незрозуміло, якими мотивами керувався відповідач для обрахунку стажу роботи позивачки, при тому що перший запис у трудовій книжці датований 27 липня 1954 року, а останній 18 жовтня 1993 року (весь стаж здобутий до 01 січня 2004 року). Трудова діяльність позивача була безперервною (чи з незначними перервами у роботі). Тобто, сумарно страховий стаж позивача за даними трудової книжки становить близько 38 років.

При цьому суд вважає безпідставним твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про неможливість врахування відомостей трудової книжки, виданої на прізвище « ОСОБА_2 » (дописано « ОСОБА_3 »), у якій не зазначена підстава зміни прізвища (не вказано номер та дату видачі свідоцтва про одруження), не зазначено, якою організацією внесено запис; свідоцтво про одруження до заяви про призначення пенсії позивачка не надавала.

Суд з цього приводу зазначає, що оскаржуване рішення від 12 грудня 2022 року №99 такі підстави його прийняття не містить, а відповідач намагається виправдати прийняте рішення під час розгляду справи судом додатковими підставами, про які не вказано у рішенні, що є неприйнятним.

Відповідно до пункту 1.4 глави 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162, зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 31 березня 1987 року №201), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06 вересня 1973 року №656 Про трудові книжки працівників і службовців» (СП СРСР, 1973, №21, ст.115) і цією Інструкцією.

Пунктом 2.2 глави 2 Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 глави 2 Інструкції №162).

Зазначена Інструкція в Україні не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110; далі - Інструкція №58). Поряд з тим пункти 2.4 та 2.12 глави 2 Інструкції №58 містять такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 2.13 глави 2 Інструкції №58).

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

На думку суду, сам по собі факт відсутності на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки відомостей про підставу зміни прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » (не вказано номер та дату видачі свідоцтва про одруження, найменування підприємства, яким внесено такий запис), не робить трудову книжку недійсною та не впливає на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, право якого на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а сформовано висновки, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління Пенсійного фонду України не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд зауважує, що у розглядуваному випадку записи трудової книжки від 20 грудня 1954 року між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду, переведення з посади та звільнення з посади того підприємства, який їх видав, та завірені його печаткою. Записи про періоди роботи не містять виправлень.

Воднораз суд звертає увагу, що ні у спірному рішенні, ні у відзиві відповідача не заперечується факт належності наданої відповідачу трудової книжки саме позивачці.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 29 квітня 1955 року, видно, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одружилися 20 квітня 1955 року й після реєстрації одруження позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.15). У разі сумнівів у приналежності трудової книжки позивачці ГУ ПФУ у Волинській області при розгляді заяви від 02 травня 2022 року на виконання рішення суду у справі №140/5077/22 не було позбавлене можливості витребувати у неї свідоцтво про шлюб. Відсутність такої вимоги з боку відповідача свідчить про те, що сумніви у приналежності поданої трудової книжки ОСОБА_1 у відповідача не виникали й він з формальних підстав відмовив у призначенні пенсії за віком, покликаючись на відсутність страхового стажу у позивача.

Оскільки періоди роботи ОСОБА_1 згідно із записами трудової книжки від 20 грудня 1954 року безпідставно не були зараховані до її страхового стажу, а також з огляду на неврахування висновків суду у рішенні від 21 жовтня 2022 року №140/5077/22, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що рішення від 12 грудня 2022 року №99 прийняте ГУ ПФУ у Волинській області необґрунтовано, нерозсудливо, недобросовісно, упереджено, непропорційно (без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення); тобто таке рішення не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, а отже воно є протиправним і підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Частиною третьою статті 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 КАС України також визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта. Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Зважаючи на те, що позивач повторно звернулася до суду за вирішенням спору з органом Пенсійного фонду з того питання, щодо якого іншим судовим рішенням зобов`язано врахувати висновки суду при розгляді порушеного у заяві ОСОБА_1 питання (про призначення пенсії), а також враховуючи ту обставину, що позивач досягла віку 85 років (на момент подання заяви) та її трудовий (страховий) стаж, здобутий у 1954 - 1993 роках становить сумарно близько 38 років (згідно із записами трудової книжки вимога щодо стажу відповідно до статті 26 цього Закону №1058-ІV виконується), то позивач підтвердила наявність у неї права на пенсію за віком за умовами Закону №1058-ІV.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову у спосіб визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 12 грудня 2022 року №99 та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02 травня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи за відомостями трудової книжки від 20 грудня 1954 року.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12 грудня 2022 року №99 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 02 травня 2022 року пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи за відомостями трудової книжки від 20 грудня 1954 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк