Справа № 520/12875/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 р.Справа № 520/12875/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ЗАВОД"ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, по справі № 520/12875/21

за позовом Акціонерного товариства "ЗАВОД"ЕЛЕКТРОВАЖМАШ"

до Північно-Східного офісу Держаудитслужби

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ"(далі-позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-східного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу щодо усунення порушень законодавства №202006-14/3908-2021 від 15.06.2021 року, яка складена Північно - східним офісом Держаудитслужби, а саме вимоги щодо:

- забезпечення відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України відшкодування на користь Позивача матеріальної шкоди (збитків), заподіяної внаслідок не пред`явлення Позивачем до відшкодування мешканцям житлового селища кількості спожитої ними електроенергії за вартістю, яка була нижче, ніж пред`явлена компаніями-постачальниками в загальній сумі 5 628 644,69 гривень через необґрунтованість та незаконність;

- забезпечити відшкодування відповідно до норм статті 1166 Цивільного кодексу України на користь Позивача матеріальної шкоди (збитків) на суму 1773251,51 гривень, заподіяної внаслідок зайвого списання палива через необґрунтованість та неконкретність;

- забезпечити відповідно до статей 130 136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь Позивача збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування доплати за науковий ступінь та ЄСВ на загальну суму 76812,87 гривень через незаконність;

- забезпечити відповідно до статей 130 136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь Позивача збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування працівнику компенсації за невикористану відпустку при звільненні, вихідної допомоги та ЄСВ на загальну суму 43471,87 гривень через незаконність;

- забезпечити відповідно до статей 130 136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь Позивача збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування необґрунтованого нарахування матеріальної допомоги на загальну суму 20000,00 гривень через незаконність;

- забезпечити відповідно до статей 130 136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь Позивача збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування надбавки за виконання особливо важливого завдання та ЄСВ в загальній сумі 17883,92 гривень через незаконність та необґрунтованість.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року адміністративний позов Державного підприємства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року по справі № 520/12875/21 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що вимога відповідача ущемлює права та законні інтереси апелянта, оскільки вона за своєю суттю є індивідуально-правовим актом і в силу норм Порядку №550 обов`язкова для виконання підконтрольною установою щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження активів. Таким чином, вимога спрямована на коригування роботи апелянта і приведення її (роботи) у відповідність з вимогами законодавства за розумінням відповідача. Тому вимога породжує правові наслідки, зокрема обов`язки, для позивача. Однак в силу того, що вимоги щодо усунення правопорушень у вимозі базуються на необґрунтованих та незаконних висновках, склади правопорушень, які зазначені у вимозі об`єктивно не виникають, такі обов`язки для Апелянта носять незаконний характер.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, в період з 23.03.2021 по 30.04.2021 Північно-східний офіс Держаудитслужби провів ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ", за період з 01.02.2017 по 31.10.2020р., за результатами якої складено акт від 12.05.2021 року №06-12/12. Позивачем вказаний акт підписаний із запереченнями.

Крім того позивачем, подано заперечення до акту від 12.05.2021 року №06-12/12, які відхилені відповідачем.

15.06.2021 голові комісії з припинення юридичної особи, в.о. генерального директора Державного підприємства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" пред`явлено вимогу щодо усунення порушень законодавства №202006-14/3908-2021 від 15.06.2021.

Як вбачається з вказаної вимоги, Держаудитслужби вимагає, зокрема:

- забезпечити відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV, відшкодування на користь ДП «Завод «Електроважмаш» матеріальної шкоди (збитків), заподіяної внаслідок не пред`явлення ДП «Завод «Електроважмаш» до відшкодування мешканцям житлового селища кількості спожитої ними електроенергії, а також розподілу спожитої електричної енергії за вартістю, яка була нижче, ніж пред`явлена компаніями-постачальниками, в загальній сумі 5 628 644, 69 гривень.

- забезпечити відшкодування відповідно до норм статті 1166 Цивільного кодексу України на користь ДП «Завод «Електроважмаш» матеріальної шкоди (збитків) на суму 1 773 251, 51 грн, заподіяної внаслідок зайвого списання палива;

- забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь ДП «Завод «Електроважмаш» збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування доплати за науковий ступінь та ЄСВ на загальну суму 76 812, 87 гривень;

- забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь ДП «Завод «Електроважмаш» збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування працівнику компенсації за невикористану відпустку при звільненні, вихідної допомоги та ЄСВ на загальну суму 43 471, 87 гривень;

- забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь ДП «Завод «Електроважмаш» збитків, заподіяних внаслідок необґрунтованого нарахування матеріальної допомоги на загальну суму 20 000, 00 гривень;

- забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь ДП «Завод «Електроважмаш» збитків, заподіяних внаслідок зайвого нарахування надбавки за виконання особливо важливого завдання та ЄСВ в загальній сумі 17 883, 92 гривень.

Позивач не погодився з вказаною вимогою, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII (далі - Закон №2939-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2939-XII державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до статті 8 Закону №2939-XII орган державного фінансового контролю, зокрема, здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону №2939-XII передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: 1) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 2) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 3) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України (далі - Положення №43).

Пунктом 1 Положення №43 (в редакції станом на час виникнення спору) передбачено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення №43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з пунктом 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23).

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - Порядок №550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з пунктом 46 Порядку № 550 якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до пункту 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

З аналізу наведених вище норм випливає, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням коштів місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

У разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її відповідно до вимог законодавства, що у цій частині є обов`язковою до виконання.

Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їхню наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Законність і правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їхнє стягнення, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Отже, пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи у випадку їхнього оскарження. Водночас наявність збитків, правильність їхнього обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Зазначений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою у постановах, зокрема, від 07 жовтня 2014 року в справі №21-368а14, від 14 жовтня 2014 року в справі №21-453а14, від 18 листопада 2014 року в справі №21-461а14, від 20 січня 2015 року в справі №21-601а14, від 27 січня 2015 року в справі № 21-436а14, від 10 лютого 2015 року в справі №21-632а14, від 15 квітня 2014 року в справах №№ 21-40а14, 21-63а14), від 29 травня 2017 року в справі №826/6304/16, від 23 лютого 2016 року в справі №818/1857/14.

Цю ж правову позицію послідовно підтримав Верховний Суд у постановах від 08 серпня 2019 року у справі №804/9577/13-а, від 11 грудня 2019 року №160/641/19, від 08 квітня 2020 року в справі №809/504/17, від 07 квітня 2020 року в справі №813/1984/18, від 31 березня 2020 року в справі №817/650/18, від 20 березня 2020 року в справі №814/380/17, від 12 березня 2021 року у справі №640/3186/19, від 27 травня 2021 року у справі №160/8621/19, від 17 червня 2021 року у справі №0440/6907/18, від 31 серпня 2021 року у справі №160/5323/20, від 14 грудня 2021 року у справ №811/1203/18 та від 10 листопада 2022 року у справі №826/12663/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

В спірному випадку позивач оскаржує вимогу Північно - східного офісу Держаудитслужби від 15.06.2021 року №202006-14/3908-2021 про усунення виявлених порушень, як правильно встановив суд першої інстанції, дані вимоги безпосередньо стосуються відшкодування шкоди (збитків), оскільки вказані пункти вимоги констатують виявлені контролюючим органом порушення із зазначенням сум завданої матеріальної шкоди (збитків).

Таким чином, спірні вимоги відповідача вказують на порушення вимог чинного законодавства, що призвели до заподіяння збитків, які у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, а правильність їх обчислення має перевірятись судом, який розглядає відповідний позов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, Закон №2939-XII не встановлює будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в його постанові від 14 грудня 2020 року в справі №200/7584/19-а, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки правовідносини у вказаній справі та в справі, що розглядається, є різними, оскільки вимога контролюючого органу не містить вимог щодо відшкодування збитків.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржувана вимога не відповідає критеріям, оскільки є неконкретизованою, колегія суддів вважає безпідставними, так як у висновку по справі №826/12663/18 від 10 листопада 2022 року Верховний Суд зазначив, що обставина як відсутність у вимозі конкретного способу її виконання не свідчить про її протиправність та не може бути підставою для скасування. Якщо існує декілька способів усунення виявлених у ході ревізії порушень, правом вибору певного конкретного способу відповідно до приписів законодавства наділений саме керівник підприємства. Водночас указана обставина не позбавляє підконтрольного суб`єкта права звернутися до контролюючого органу з метою отримання роз`яснень, якщо самостійно встановити відповідний спосіб не вдається.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ЗАВОД"ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі № 520/12875/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 05.04.2023 року