Справа № 529/1098/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 р.Справа № 529/1098/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Пашнєв В.Г., смт. Диканька, Диканський район, Полтавська область, 38500, по справі № 529/1098/22

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області , Головного Управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовом до Інспектора реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №168741 від 06.10.2022 року та закрити провадження по справі.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 13.12.2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем через свого представника подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 19.07.2022 по справі № 529/333/22, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік він не отримував до моменту зупинки інспектором реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності № 2 (смт. Диканька) відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області старшим лейтенантом поліції Григоренком Ігорем Олександровичем, на судових засіданнях присутній не був, тобто не знав та не повинен був знати про вищевказану постанову, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами.

В момент зупинки транспортного засобу у нього був документ, який надавав йому право керувати транспортним засобом, який працівники поліції не вилучали. Він не знав, що цей документ втратив силу, тому з його боку це правопорушення ніяк не може бути вчиненим умисно, тобто: він не усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, не передбачав її шкідливі наслідки і не бажав їх або свідомо не допускав настання цих наслідків. Про це він намагався пояснити поліцейським, але вони не захотіли взяти до уваги вказані аргументи, в результаті чого було складено оскаржувану постанову.

Поряд з відсутністю події адміністративного правопорушення поліцейський допустив при розгляді справи порушення законних прав та інтересів, а саме: поліцейським було проігноровано положення статті 59 Конституції України.

Відповідач, Головне Управління Національної поліції в Полтавській області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість прибути в судове засідання через те, що 05.04.2023 р. о 15.30 у Полтавському апеляційному суді буде розглядатися апеляційна скарга прокурора на вирок Диканського районного суду від 14.06.2022 про засудження ОСОБА_2 , здійснення захисту якого він забезпечує. Також, зазначив, що суд територіально знаходиться віддалено від його постійного місця проживання та роботи, а відтак поїздка до суду вимагає значних фізичних та матеріальних затрат, враховуючи воєнний стан у країні.

Відповідно до ст. 313 КАС України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди повинні організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь позивача обов`язковою, наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення справи та особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, з метою дотримання строків розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 06.10.2022 року інспектором РПП СПД №2 ВП №2 старшим лейтенантом поліції Григоренком І.О. було винесено постанову серії БАВ №168741 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 та ч.1 ст.126 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП за більш серйозне правопорушення накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки OPEL ASTRA з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , 06.10.2022 о 11 год. 48 хв. на автодорозі Диканька-Орданівка, керував без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, якого його було позбавлено відповідно до постанови Диканського районного суду Полтавської області строком на один рік, чим порушив п.2.1А Правил дорожнього руху України, а також не мав страхового полісу на автомобіль, чим також порушив вимогу п.2.1 г ПДР України.

Також судом встановлено, що постановою Диканського районного суду Полтавської області від 19 липня 2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

В подальшому, позивач не погодившись із вказаною постановою суду звернувся з апеляційною скаргою до Полтавського апеляційного суду, але рішенням цього суду від 02.12.2022 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 168741 від 06.10.2022 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 20 400 грн. за вчинення ним адміністративних правопорушень за ч.4 ст.126 та ч.1 ст. 126 КУпАП, є законною та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до приписів п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

Згідно з пп. «а» п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закон 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону 3353-XII).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як встановлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 4 статті 126 КУпАП слугувало непред`явлення на вимогу інспектора документів, передбачених статтею 16 Закону 3353-XII та п. 2.1 ПДР (чинного страхового поліса) та керування позивачем автомобілем OPEL ASTRA, д.н.з. НОМЕР_2 за наявності постанови Диканського районного суду Полтавської області від 19.07.2022 року у справі № 529/333/22, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини1 статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано процес розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених частинами 1 та 4 статті 126 КУпАП, та складання відповідної постанови серії БАВ №168741 від 06.10.2022, яку і оскаржує позивач.

Приписами частини 10 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери (бодікамери), встановивши особу позивача, поліцейським було виявлено наявне у ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, що в свою чергу і слугувало однією з підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Колегією суддів встановлено, що постановою Диканського районного суду Полтавської області від 19.07.2022 року у справі № 529/333/22, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02.12.2022, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Отже, станом на момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу позивача (06.10.2022), останній був позбавлений права його керування.

Разом з цим, доказів про те, що позивач був обізнаний зі змістом постанови Диканського районного суду Полтавської області від 19.07.2022 у справі № 529/333/22 матеріали справи не містять.

В постанові Полтавського апеляційного суду від 02.12.2022 по справі № 529/333/22 суд зазначив "з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь в розгляді справи. Копія постанови направлялася на його адресу 19.07.2022 року, проте даних щодо отримання правопорушником копії судового рішення матеріали справи не містять, а тому заслуговують на увагу та не спростовуються іншим матеріалами справи твердження апелянта про фактичне отримання копії постанови після звернення його захисника до суду 14.10.2022 та подача ним у визначений КУпАП 10 денний строк апеляційної скарги з дня отримання копії постанови".

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, станом на 06.10.2022 доказів обізнаності ОСОБА_1 про існування постанови Диканського районного суду Полтавської області від 19.07.2022 у справі № 529/333/22, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. матеріали справи не містять, відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідачем до відзиву на позовну заяву було додано повідомлення про добровільну здачу посвідчення водія на право керування транспортним засобом адресоване ОСОБА_1 , проте доказів направлення ОСОБА_1 та, відповідно, доказів отримання ним зазначеного повідомлення, відповідачем до суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Відсутність будь-якого доказу повідомлення позивача про накладення на нього стягнення за частиною 1 статті 130 КУпАП не дає можливості встановити ані дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП, ані наявність складу правопорушення в діях особи, яку притягають до відповідальності.

Статтею 77 Кодексу адміністративного правопорушення встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені у справі обставини, наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, слід вважати недоведеним.

На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка"), відповідачем надано диск з відеозаписами нагрудної бодікамери, яка розміщена на одязі поліцейського, про яку міститься відмітка в постанові про адміністративне правопорушення.

Так, ознайомившись із відеозаписами з бодікамери від 06.10.2022 колегією суддів встановлено, що на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , інспектор поліції звернувся до останнього з вимогою пред`явити документи, передбачені п. 2.1 ПДР України, зокрема чинний страховий поліс. Однак позивачем на вказану вимогу не було надано інспектору відповідний документ. При цьому, позивач надав посвідчення учасника бойових дій.

Колегія суддів наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Доводи позивача про те, що йому, як учаснику бойових дій, не потрібно купувати автоцивілку, оскільки така окрема категорія громадян України є автоматично застрахованою державою, є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Враховуючи те, що позивач на момент зупинки працівниками поліції, керував транспортним засобом OPEL ASTRA д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , тобто позивач керував транспортним засобом, який йому не належить, судова колегія зазначає, що до нього не можуть бути застосовані положення п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вищенаведене у сукупності дозволяє дійти висновку про доведення відповідачем наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , яке передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про виконання та дотримання працівником поліції при притягненні до адміністративної відповідальності позивача за частиною 1 статті 126 КУпАП вимог ст. 33 КУпАП, яка передбачає правила накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведення відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 126 КУпАП та, як наслідок, правомірності оскаржуваної постанови в цій частині.

Проте, враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП на підставі постанови БАВ № 168741 від 06.10.2022, та неможливості відокремити суму штрафу саме за вказаною нормою від суми штрафу за адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 126 КУпАП (об`єднано згідно статті 36 КУпАП), оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми ст. 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У свою чергу, в силу пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Беручи до уваги вищенаведені норми процесуального права та встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини, за яких відповідачем правомірність оскаржуваної постанови доведена лише в частині вчинення позивачем правопорушень, передбачених частиною 1 статті 126 КУпАП, закінчення строку накладення адміністративного стягнення, встановленого статтею 38 КУпАП, що унеможливлює направлення справи на новий розгляд відповідачу, керуючись приписами пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13.12.2022 року по справі № 529/1098/22 прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13.12.2022 по справі № 529/1098/22 скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії БАВ №168741 від 06.10.2022.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва