Справа № 500/3122/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3122/22 пров. № А/857/339/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Сеника Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Чепенюк О.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль о 12 год. 07 хв. 23 листопада 2022 року, повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року, у справі №500/3122/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

31.08.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2020 №0-1708, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в сумі 54954,24 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 30 квітня 2020 року №0-1708, яким визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 54 954,24 грн. У задоволенні позовних вимог до Головного управління ДПС у Тернопільській області відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Драганівської сільської ради від 26.06.2018 № 195 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки на 2019» визначені ставки податку на 2019 рік, згідно з додатком 1 до цього рішення ставка податку для фізичних осіб власників будівель сільськогосподарського призначення - тваринництва (код 1471.1) становить 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Суд першої інстанції вказав, що застосовуючи іншу ставку податку, ніж визначена органом місцевого самоврядування Головне управління ДПС у Рівненській області протиправно нарахувало позивачу податкове зобов`язання за 2019 рік в сумі 54 954,24 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк на оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення позивачем пропущений з поважних причин, бо про наявність податкового повідомлення-рішення від 30.04.2020 №0-1708 позивач дізнався лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2022, а про застосовану податковим органом ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 стало відомо з листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 03.08.2022.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки про прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 30.04.2020 №0-1708 повинен був дізнатись не пізніше 13.09.2021, оскільки таке направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем проживання. Скаржник вказує, що спірне податкове повідомлення-рішення повернулось контролюючому органу без вручення 12.08.2020, а тому відповідно до пункту 42.5 статті 45 вважається належним чином врученим позивачу 12.08.2020. Скаржник зазначає, що станом на момент розгляду справи №460/3363/21, на момент оприлюднення судового рішення у цій справі, позивачу було відомо про оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Скаржник також вказує, що у позивача відсутнє право на пільгу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання безпосередньо у такій діяльності належної йому будівлі. Також зазначає, що рішенням Драганівської сільської ради Тернопільського району від 26.06.2018 №195 встановлено ставку податку для типу об`єкта нежиле приміщення в період 01.01.2019 по 31.12.2019 в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного розу за 1 кв.м бази оподаткування. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючим органом сформовано правомірно.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 30.04.2020 Головне управління ДПС у Рівненській області прийняло податкове повідомлення-рішення №0-1708, яким визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в сумі 54 954,23 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право власності від 05.01.2016 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: приміщення свинарника з прибудовою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1316,9 кв.м (а.с.72).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

До матеріалів справи долучено рішення Драганівської сільської ради Тернопільського району від 26.06.2018 №195, яким встановлено на території Драганівської сільської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та згідно з додатком №1 ставка податку за 1 кв.м будівлі тваринництва для фізичних осіб становить 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

У листі Головного управління ДПС у Рівненській області від 03.08.2022 на запит позивача від 26.07.2022 зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства та наявної інформації АІС «Податковий борг» при визначенні податкових зобов`язань податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з об`єкту нежитлової нерухомості, приміщення свинарника з прибудовою загальною площею 1316,9 кв м за адресою АДРЕСА_1 , застосовано ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені відповідним органом місцевого самоврядування у 2019 році у розмірі 0,1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станови на 01.01.2018 та 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2019 у 2020 році.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії Розрахунку податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік контролюючим органом застосовано ставку податку 1%

Враховуючи, що належне позивачу нерухоме майно (приміщення свинарника з прибудовою) належить до будівель сільськогосподарського призначення тваринництва, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправного розрахунку контролюючим органом податкового зобов`язання позивачу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 1% мінімальної заробітної плати замість ставки 0%, яка встановлена рішенням Драганівської сільської ради від 26.06.2018 №195, є протиправним.

В свою чергу, належні та допустимі докази встановлення рішенням Драганівської сільської ради від 26.06.2018 №195 ставки податку для типу об`єкта нежиле приміщення і період 01.01.2019 31.12.2019 в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року за 1 кв м бази оподаткування, як зазначено скаржником в апеляційній скарзі, в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності застосування Головним управління ДПС у Рівненській області іншої ставки податку, ніж визначена органом місцевого самоврядування та, як наслідок, протиправності нарахування позивачу податкового зобов`язання за 2019 рік в сумі 54 954,24 грн.

При цьому, у межах спірних правовідносин за вказаного нормативного регулювання питання наявності чи відсутності у позивача пільги по сплаті податку через наявність у платника податків статусу сільськогосподарського виробника дослідженню не підлягає, оскільки підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є неправильне застосування контролюючим органом ставки податку до об`єкта нерухомого майна, яким є нежитлове приміщення свинарника, визначеної відповідним рішенням місцевої ради.

Щодо аргументів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції зазначає, що під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

В позовній заяві зазначено, що про оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивач дізнався в березні 2022 року, отримавши від виконавчої служби копію постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №460/3363/21, виданого 22.11.2021 Рівненським окружним адміністративним судом.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області до матеріалів справи долучено копії корінця та податкового повідомлення-рішення від 30.04.2020 №0-1708 з яких вбачається, що позивач таке не отримав, оскільки не проживає за зазначеною адресою.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що закріплена вказаними нормами презумпція вручення платнику податків податкового повідомлення-рішення у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, не слід ототожнювати з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки фактично платник податків такого податкового повідомлення-рішення не отримував.

Обчислюючи шестимісячний строк звернення до суду в подібних до цієї справах правовідносинах, слід звертати особливу увагу на момент початку перебігу цього строку і в кожній конкретній справі вирішувати питання про наявність / відсутність підстав вважати такий строк пропущеним із поважних причин.

Верховний Суд у справі № 640/21350/18 в постанові від 01.10.2019 вказав на те, що окрім встановлення факту пропуску позивачем строку звернення до суду у зв`язку із її відсутністю за податковою адресою та непоінформованістю через це про донарахування їй податковим органом суми грошового зобов`язання, суду необхідно надати також оцінку поважності причин такого пропуску як підстави для поновлення пропущеного строку.

Належних та допустимих доказів обізнаності позивача з прийнятим контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення до отримання документів від виконавчої служби відповідачі не надають, в матеріалах справи такі відсутні.

Щодо рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №460/3363/21, то таку справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, докази отримання позивачем копії ухвал суду з процесуальних питань у цій справі, так само як і копії рішення та/чи інших документів в матеріалах справи відсутні, судами першої та апеляційної інстанції такі не здобуті.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку на оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення з поважних причин.

Інші аргументи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючий орган діяв не обґрунтовано, не на підставі законодавчо наданих повноважень, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року у справі №500/3122/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник