Справа № 380/15958/22
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком згідно з рішенням ГУ Пенсійного фонду у Львівській області від 28.09.2022 № 26;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області провести зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком час роботи ФОП ОСОБА_1 за наступні періоди 4 квартал 2003 року, 2004 рік повністю, 2005 рік (2й, 3й, 4й квартали), 2006 рік (2й, 3й квартал), 2007 рік повністю, 2008, 2009 та 2010 рік повністю, та призначити і виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з дня звернення із заявою до Пенсійного фонду України в Сумській області.

Ухвалою судді від 14.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою від 19.12.2022 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.06.2022 позивач подав заяву до Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив перевірити наявність страхового стажу для призначення пенсії за віком та призначити пенсію за віком. 06.10.2022 отримав відповідь ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області за № 26 в якій зазначено, що страховий стаж складає 25 років 6 місяців 11 днів. А для визначення права на пенсію необхідно 26 років 6 міс. 11 днів. Вказано також, що період підприємницької діяльності позивача буде зарахований за умови надання довідки з державної податкової інспекції про систему оподаткування. Проте, ще 17.03.2021 позивач отримав відповідь з ДПС України, в якій було означено, що реєстраційні справи СПД зберігаються протягом 5 років після скасування державної реєстрації. Оскільки підприємницьку діяльність позивач припинив 16.05.2012, довідку про систему оподаткування та сплачені податки за період з 01.09.2003 по 15.05.2012 можливості надати не має з незалежних від позивача причин.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подав відзив на позовну заяву від 06.02.2023 (вх. № 8193), у якому зазначає, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком від 21.09.2022 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у віці 60 років. Відповідно до статті 26 Закону № 1058 необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком у 2022 році становив 29 років. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.09.2022 та долучених ним документів, до страхового стажу позивача Головним управлінням зараховано всі періоди, відтак, страховий стаж позивача становить 25 років 06 місяців 11 днів. Крім цього, відповідно до пункту 31 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). З урахуванням наведеної вище норми, до стажу ОСОБА_1 для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону № 1058 зараховано також період підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.03.2005 та з 01.01.2009 по 30.06.2010. Таким чином, станом на день розгляду документів, долучених позивачем до заяви про призначення пенсії від 21.09.2022, страховий стаж для розрахунку права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону №108 ОСОБА_1 становив 26 років 09 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, а отже, підстави для призначення пенсії за віком позивачу, на підставі поданої ним заяви від 21.09.2022, відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив від 20.02.2023 (вх. № 11850). У поданій відповіді на відзив позивач повністю підтримав викладені у позовній заяві аргументи та доводи щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії за віком згідно з рішенням від 28.09.2022 № 26.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. У зазначений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не подав.

Неподання відповідачем у строк встановлений судом відзиву на позов кваліфікується судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 159 КАС України як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 21.09.2022 подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.09.2022 № 26 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

У рішенні, зокрема, вказано, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. Вік заявника 60 років 00 місяців 20 днів. Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 29 років. Страховий стаж особи становить 25 років 06 місяців 11 днів. Стаж для визначення права згідно з п. 3.1 ЗУ № 1058 становить 26 років 09 місяців 10 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2025 року по грудень 2025 року включно від 22 до 32 років, та після досягнення віку - 65 років за наявності страхового стажу з січня 2027 року по грудень 2027 року включно від 15 до 24 років. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно з підтвердженими документами, 02.09.2025.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в призначення пенсії протиправними та необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з статтею 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV унормовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, з 1 січня 202й року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;

- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків;

- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом № 1058-IV за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина третя статті 20 Законом № 1058-IV).

Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця Серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно з довідкою від 01.10.2003 № 1050 ОСОБА_1 взятий на облік з 01.10.2003 № 335 у Липоводолинському відділенні Недригайлівської МДПІ.

Позивач вказує, що відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком час роботи ФОП ОСОБА_1 за 4 квартал 2003 року, 2004 рік повністю, 2005 рік (2й, 3й, 4й квартали), 2006 рік (2й, 3й квартал), 2007 рік повністю, 2008, 2009 та 2010 рік повністю.

Суд звертає увагу, що пенсійний орган зарахував страховий стаж позивачу повністю у періоди:

01.01.2005 31.03.2005 підприємець (внески) п. 31.1 ЗУ № 1058 - 3 міс.;

01.01.2009 30.06.2010 підприємець (внески) п. 31.1 ЗУ № 1058 - 1 рік 6 міс.;

Згідно з довідкою Форми ОК-5 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України у період:

01.01.2005 01.03.2005;

01.01.2009 - 01.12.2009;

01.01.2010 01.09.2010;

01.04.2011 01.06.2011;

01.05.2018 01.12.2018;

01.01.2019 08.08.2019;

01.07.2020; 01.11.2020-12.12.2020;

01.01.2021 01.02.2021;

01.01.2022 01.02.2021.

Зазначені періоди відповідач зарахував до страхового стажу позивача у повному розмірі на підставі пункту 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Разом з тим, у суду відсутня інформація щодо сплати страхових внесків позивачем у періоди: 2004 рік, 01.04.2005 01.12.2005, 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 рік, 01.10.2010 01.12.2010.

Позивач покликається на те, що він надав докази здійснення підприємницької діяльності для зарахування стажу у період з 2004 по 2010 рр., а саме свідоцтво про сплату єдиного податку Б № 177540 від 31.12.2003; договір на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 01.10.2003; договір про надання послуг по сушці сільгосппродукції від 28.08.2004; книга обліку доходів і витрат № 17-217 (з 09.10.2003 по 05.05.2011); виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період з 18.04.2005 року по 17.11.2005; виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період з 04.01.2006 по 30.11.2006; виписка по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період з 08.02.2007 по 12.11.2007; свідоцтво про сплату єдиного податку серії НОМЕР_4 від 25.12.2006; свідоцтво про сплату єдиного податку за 2008 рік серія НОМЕР_5 від 20.12.2007; виписка по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період з 05.02.2008 року по 19.12.2008.

Суд відхиляє вказані доводи позивача про необхідність зарахування спірних періодів на підставі вказаних документів, оскільки зарахування страхового (трудового стажу) було можливим виключно за умови сплати страхових внесків (єдиного соціального внеску).

Доказів сплати у періоди 2004 рік, 01.04.2005-01.12.2005, 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 рік, 01.10.2010 01.12.2010 страхових внесків позивач не надав, а решта заявлених ним періодів вже зараховані органом Пенсійного фонду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності 2004 рік, 01.04.2005 -01.12.2005, 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 рік, 01.10.2010 01.12.2010 до страхового стажу, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тому рішення відповідача в цій частині прийняте правомірно.

Щодо періоду 4 квартал 2003 року суд зазначає таке.

Згідно з п. 2 Указу Президента від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 16-6 від 19.10.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідно до п. 16.1 розділу 16, п. 18.3 та п. 18.4 розділу 18 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління ПФУ від 06.09.1996 № 1-1 ( яка діяла в спірний період та втратила чинність 07.02.2011 на підставі постанови правління Пенсійного фонду № 1-1 від 13.01.2011) суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, зобов`язані вести облік зборів до Пенсійного фонду та витрачання його коштів, своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти та зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 суд витребував у Головного управління ДПС у Сумській області інформацію про систему оподаткування, на якій перебував ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 як фізична особа - підприємець у 4 кварталі 2003 року із зазначенням інформації про сплату податків за такий період.

На виконання вимог ухвали Головне управління ДПС у Сумській області повідомило, що згідно з даними облікової справи ОСОБА_1 перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності з 01.10.2003 по 17.05.2012. У 4 кварталі 2003 року ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Інформацію про сплату податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у 4 кварталі 2003 року надати неможливо, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку Серії НОМЕР_6 від 31.12.2003 СПД-ФО ОСОБА_1 є платником єдиного податку.

Відповідно до квитанції від 08.10.2003 № 92780, від 27.10.2003 № 97176, від 28.11.2003 № 110038 позивач сплачував єдиний внесок.

В обґрунтування заперечень, відповідач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які свідчать про те, що позивач у 4 кварталі 2003 року не сплачував страхових внесків.

Відсутність заборгованості перед податковим, пенсійним органами та органом соціального страхування свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності. Доказів зворотного матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Вказане в сукупності свідчить про наявність підстав для зарахування 4 кварталу 2003 року (періоду провадження підприємницької діяльності) до страхового стажу.

Отже, суд дійшов висновку, що період провадження позивачем підприємницької діяльності у 4 кварталі 2003 року підлягає зарахуванню до його страхового стажу, у зв`язку із чим суд вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незарахуванні вказаного періоду.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з дня звернення із заявою до Пенсійного фонду України в Сумській області суд зазначає таке.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 28.09.2022 № 26, у частині незарахування періоду провадження ОСОБА_1 підприємницької діяльності - 4 кварталу 2003 року до страхового стажу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період зайняття підприємницькою діяльністю - 4 квартал 2003 року.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 992,40 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05.04.2023.

Суддя Кедик М.В.