Справа № 280/1728/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Справа № 280/1728/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Прус Я.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни (далі приватний виконавець Русецька О.О., відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 23.07.2021 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №66265398.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що предметом примусового виконання виконавчого листа є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, що належить позивачу на праві приватної власності, i саме з вартості переданого в іпотеку майна (яка виступає обмеженням розміру відповідальності іпотекодавця перед кредитором та є визначеним законодавством максимумом суми стягнення з нього) має розраховуватися сума основної винагороди приватного виконавця. Наголошує, що натомість, обрахунок приватним виконавцем основної винагороди здійснено в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, в розмірі 211028,91 грн. за кредитним договором №08315П171-К від 01.08.2008. Відтак, проаналізувавши вищевикладене, вважає, що оскаржена постанова приватного виконавця є протиправною, що зумовлено недотриманням положень ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та ix розміри i розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643.

Ухвалою судді від 24.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Судове засідання призначене на 30 березня 2023 року. Відповідачу запропоновано у 3-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 30 березня 2023 року на адрес суду надіслав відзив (вх. №12733), в якому із посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Порядку виплати винагород державним виконавцям та ix розміри i розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643, зазначає, що саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення. Зауважує, що аналіз ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» свідчить про те, що одночасно з відкриттям про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця. Водночас право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення у повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця. Стверджує, що у випадку реалізації предмета іпотека на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження №66265398 відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», приватним виконавцем буде стягнута основна винагорода відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 10% одержаних від реалізації майна боржника коштів. На підставі наведеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30 березня 2023 року в розгляді справи оголошена перерва до 03 квітня 2023 року.

Представник позивача звернувся до суду із клопотанням (вх. № 13223 від 03.04.2023) про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Представник відповідача, відповідач в судове засідання не з`явились, про дату, час ті місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд визнав за доцільне надалі вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

На підставі приписів частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

На виконані у Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. перебуває виконавче провадження №66265398 з примусового виконання виконавчого листа № 191/758/15-ц, виданого 10.06.2016 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором кредиту №08315П171-К від 13.12.2007 в сумі 91233,73 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2110289,08 (два мільйони сто десять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 09 копійок на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 08-315П171-1 від 01.08.2008 реєстр. № 2120, а саме, нерухоме майно:

- житловий будинок, загальною площею 49.3 кв.м.. розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Другою синельниківською державною нотаріальною конторою 03.04.2008 за реєстром №'2-906, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19574922, виданого - Комунальним підприємством «Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації» 17.07.2008. Жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,250 га. На земельній ділянці розташовано: А-1 - Жилий будинок, глинолит, обкл.цем.плит., житловою площею - 28,4 кв.м, Б-1 -сарай, глинолит, П-1 - погріб, цегла, Д-1 - вбиральня дерев., №1,2 - огорожа, штахет;

- земельну ділянку, площею 0,250 га, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка належить Іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 787344 від 20.06.2008, кадастровий номер -06-001-0046, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що буде встановлена за висновком суб`єкта оціночної діяльності, з врахуванням витрат, пов`язаних із збереженням та реалізацією предмету іпотеки.

23.07.2021 приватним виконавцем Русецької О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66265398 щодо примусового виконання виконавчого листа № 191/758/15-ц, виданого 10.06.2016 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Зобов`язано боржника подати до приватного виконавця декларацію про доходи та майно. Попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Відповідно до пункту 3 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 211028,91 грн.

23.07.2021 приватний виконавець Русецька О.О. винесла також постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №66265398, відповідно до якої постановив стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у сумі 211028,91 грн., яка розрахована як 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, тобто 2110289,08 х 10 %.

Відповідно до супровідного листа від 23.07.2021 вказані постанови були направлені відповідачем на адреси сторін виконавчого провадження, зокрема адресою боржника зазначено: АДРЕСА_2 .

Проте, як встановлено судом з паспорта позивача НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжі УМВС України в Запорізькій області 14.03.2015, Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради знято 17.10.2020 з реєстрації місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, з 15.11.2021 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

У зв`язку із тим, що під час перегляду відомостей АСВП та Реєстру боржників було встановлено, що щодо ОСОБА_1 відкрите виконавче провадження №66265398, стягувач: АТ «Альфа-Банк», категорія стягнення: звернення стягнення на заставне майно, представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом №1ч/02/03 від 16.02.2023 щодо надання боржнику копій постанов, винесених у вказаному виконавчому провадженні.

Так, листом від 01.03.2023 №0129/5017 приватним виконавцем Русецькою О.О. направлено на адресу представника позивача постанови, які винесені в межах виконавче провадження №66265398, а саме: про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про зупинення виконавчого провадження. Лист отримано поштою 08.03.2023, про що свідчить роздруківка з сайту Укрпошти за трекінгом відправлення «007».

Позивач, не погодившись з постановою від 23.07.2021 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №66265398, звернувся з цим адміністративним позовом до суду про її скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), в контексті статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII) розуміють сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За змістом частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1404-VIII передбачено право вибору стягувача щодо пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1404-VIII передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

При цьому, відповідно до визначення частини 1 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом частин 2 та 3 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частин 1-4 статті 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частинами 6 та 7 цієї статті Закону № 1403-VIII закріплено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Абзацом 1 пункту 19 Порядку № 643 урегульовано, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

За приписами статті 36 Закону № 1403-VIII рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм у їх сукупності, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа та сума основної винагороди визначається у відсотках до фактично стягнутої суми.

За змістом абзацу восьмого статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Як установлено судом з тексту заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2015 по справі № 191/758/15-ц провадження № 2/191/606/15 (набрало законної сили 22.08.2015), 01 серпня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 уклали Договір кредиту № 08315П171-К, за умовами якого Банк надав Позичальнику у строкове платне користування (кредит) грошові кошти в розмірі 40000,00 дол. США строком кредитування починаючи з 01 серпня 2008 року по 31 липня 2018 року включно. В свою чергу Позичальник зобов`язався своєчасно повернути Кредит та сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також виконувати належним чином інші умови Кредитного договору.

Боржником порушено умови виконання зобов`язань, передбачені п.п. 1.1.1 та 2.4.5 Кредитного договору, а саме порядок та строки сплати процентів та кредиту, у зв`язку із чим згідно з Розрахунку заборгованості станом на 09.02.2015 загальна сума заборгованості за Кредитним договором склала 91233,73 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2110289,08 (два мільйони сто десять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 09 копійок, яка включає: сума заборгованості за кредитом в розмірі - 39666,56 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 917510,54 грн.; сума заборгованості за сплатою процентів в розмірі - 38868,63 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 899054,04 грн.; пеню, нараховану за несвоєчасне погашення кредиту 5309,56 дол. США. що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 122813,23 грн.; пеню, нараховану за несвоєчасне погашення процентів - 7388,98 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 170911,28 грн.

У відповідності до пункту 1.1.3. Кредитного договору, у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 08-315П171-І від 01.08.2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстр. № 2120. Предметом іпотеки за Договором іпотеки є нерухоме майно:

- житловий будинок, загальною площею 49,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Другою синельниківською державною нотаріальною конторою 03.04.2008 року за реєстром №2-906, що стверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19574922 , виданого - Комунальним підприємством «Сінельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації» 17.07.2008 року. Жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,250 га. На земельній ділянці розташовано: А-1 - Жилий будинок, глинолит, обкл.цем.плит., житловою площею - 28,4 кв.м, Б-1 -сарай, глинолит, П-1 - погріб, цегла. Д-1 - вбиральня дерев., №1,2 - огорожа, штахет;

- земельна ділянка, площею 0,250 га, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 787344 від 20.06.2008 року, кадастровий номер -06-001-0046, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктами 1.1., 1.4., 1.5., Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодавець передає в іпотеку предмет іпотеки у якості забезпечення зобов`язань Позичальника за Договором кредиту (основне зобов`язання), а саме зобов`язання сплатити суму кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, сплати можливих сум неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням та збитків, завданих порушенням основного зобов`язання.

Відповідно до пунктів 2.4.3, 4.1. Договору іпотеки, сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктами 4.5, 4.6. Іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, на підставі рішення суду.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реалізація предмету іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у рішенні суду, одним з яких, відповідно до підпункту 4.6.2. Іпотечного договору, є продаж предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не враховано положення статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини 1 статті 39 цього Закону передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи з аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Суму основної винагороди в розмірі 211028,91 грн. обраховано приватним виконавцем як 10% від суми заборгованості за Договором кредиту № 08315П171-К від 01.08.2008 станом на 09.02.2015 за основною сумою кредиту (тілом кредиту).

Втім, сума 91233,73 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2110289,08 грн., є сумою заборгованості саме ОСОБА_2 , а не позивача (боржника у виконавчому провадженні), а стягнення звернуто на предмет іпотеки - нерухоме майно боржника.

Отже, предметом примусового виконання виконавчого документа суду є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить позивачу на праві приватної власності, і саме з вартості переданого в іпотеку майна має розраховуватися сума основної винагороди приватного виконавця.

Натомість, обрахунок приватним виконавцем основної винагороди здійснено в розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, в розмірі 2110289,08 грн. за Договором кредиту № 08315П171-К від 01.08.2008.

Оскільки така вартість на момент відкриття виконавчого провадження не встановлена, то розмір основної винагороди приватного виконавця мав бути встановлений не в грошовому, а лише в процентному співвідношенні (10 %) від суми, за яку в майбутньому буде реалізовано нерухоме майно на яке звернуто стягнення, порядок обчислення та стягнення такої винагороди мав бути обумовлений в постанові про стягнення основної винагороди.

Оскільки відповідачем при винесенні спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 23.07.2021 порушено вимоги статті 31 Закону № 1403-VIII та пункту 19 Порядку № 643, то суд погоджується із твердженнями позивача щодо протиправності зазначеної постанови із наведених вище підстав.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2022 по справі № 280/13057/21, провадження № К/990/21768/22.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання відповідача на правові позиції, викладені Верховним Судом у прийнятих за наслідками перегляду справ №640/2710/20, № 640/17286/20 у касаційному порядку, суд вважає за необхідне наголосити, що спірні правовідносини у вказаних справах хоча і стосувалися питання правомірності стягнення приватними виконавцями основної винагороди, втім не є тотожними до правовідносин у цій справі в аспекті правильності обрахунку його розміру. Відтак правові позиції, викладені Верховним Судом у прийнятих за наслідками перегляду цих справ у касаційному порядку щодо застосування положень статті 31 Закону №1403-VIII та статті 45 Закону № 1404-VIII, не є релевантною до спірних правовідносин у даній справі, з огляду на що не підлягають до застосування судом при прийнятті рішення по суті у цій справі.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд.46 прим. 54 , ЄДРПОУ невідомий) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни від 23.07.2021 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №66265398.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак