Справа № 140/5574/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5574/22 пров. № А/857/17545/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет",

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року (суддя Каленюк Ж.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/5574/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" до Головного управління ДПС у м.Києві,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ТОВ "Вест Петрол Маркет" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у м.Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.11.2021р. №2.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Вважаючи вимоги позивача необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 в задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що наказ про проведення перевірки не містить відомості, передбачені абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України, які є обов`язковими, то за відсутності обов`язкових реквізитів ні додаток, ні витяг з нього не можуть оцінюватися як такі, що відповідають вимогам, які ставляться до порядку оформлення наказів про проведення податкових перевірок. Відповідний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом. Тому вважає скаржник, що наказ контролюючого органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, оскільки в ньому відсутнє посилання на фактичну підставу для проведення перевірки. Відповідачем не зазначено, яка саме інформація стала підставою для її призначення. Водночас, судом першої інстанції при ухваленні рішення, в порушення ч.5 ст.242 КАС України, не взята до увагу правова позиція Верховного Суду щодо необхідності конкретизації податковим органом підстав проведення перевірки, яка викладена у відповідних постановах. З урахуванням вказаного вважає скаржник, що контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки ТОВ «Вест Петрол Маркет» без жодної визначеної законом умови, за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для проведення перевірки, за результатами якої прийнято оскаржуване податкове-повідомлення рішення. Відповідний наказ на проведення перевірки та Додаток №8 до нього взагалі не містять обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної ст.80 ПК України та складені з порушенням ст.81 ПК України. Зазначені обставини є самостійними, окремими умовами визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, що прийняті за наслідками такої перевірки. Також акт перевірки, отриманий в результаті незаконної фактичної перевірки, з урахуванням положень ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Тому, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. По суті виявлених порушень апелянт зазначає те, що паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників. Платник податків на АЗК (акцизний склад за уніфікованим №1006701), що перевірявся, використовує дев`ять паливо-роздавальних колонок моделі ТОКНЕІМ (3501 заводські номери 1138227, 1237189, 1237190, 1237191, 1237192, 1237193, 1237194, 1237195, 1237196 та одну газо-роздавальну колонку АDАSТ заводський номер 999, котрі виконують функції витратомірів-лічильників та які зареєстровано у відповідному реєстрі згідно положень ПК України. До перевірки надано формуляри ПРК, які містять відповідні записи про придатність даних засобів вимірювальної техніки з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів. Водночас, не заслуговує уваги твердження контролюючого органу про те, що з 01.04.2020р. по 07.07.2020р. акцизний склад не був обладнаний 10 витратамірами- лічильниками, позаяк в акті перевірки не наведено жодних належних та допустимих доказів, що на такі витратоміри були відсутні позитивні результати повірки в зазначений період, при цьому чинне законодавство не зобов`язує суб`єкта господарювання зберігати відповідну документацію про повірку засобів вимірювальної техніки за попередні роки, оскільки такі документи вже вичерпали свою дію. Вважає апелянт, що порушення щодо здійснення позивачем в період з 01.04.2020 року по 07.07.2020 року відпуску пального з акцизного складу з уніфікованим номером 1006701 через десять місць відпуску пального наливом з акцизного складу, що були необладнані витратомірами-лічильниками, не знайшло свого підтвердження в ході здійсненої фактичної перевірки позивача Головним управлінням ДПС у м. Києві, а відтак, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на підставі згаданого вище акта перевірки.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 28.10.2022 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважаючи вимоги апеляційної скарги необґрунтованими. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ТОВ «Вест Петрол Маркет» є розпорядником акцизних складів, за адресою місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 139.

На підставі наказу від 16 вересня 2021 року №7176-п Головне управління ДПС у м. Києві провело фактичну перевірку ТОВ Вест Петрол Маркет за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 139 (а.с. 13-14).

За наслідками перевірки складено акт фактичної перевірки (зареєстрований 11 жовтня 2021 року за №76301/Ж5/26-15-08-02/42663493), яким серед іншого встановлено порушення позивачем абзацу четвертого пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України (а.с. 15-18).

В ході перевірки встановлено, що на автозаправній станції по проспекту Академіка Глушкова, 139 у місті Києві розташовано обладнання, яке використовується ТОВ Вест Петрол Маркет для приймання, зберігання та роздрібної реалізації пального. Директором товариства сформовано довідку розпорядника акцизного складу пального з уніфікованим номером 1006701 та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі таке обладнання: резервуар типу РГС 50.48/50/25/24.98/12.5/9.9 - 6 одиниць, рівнемір типу Petrovend - 6 одиниць, витратоміри Tokheіm та Adast. На підтвердження позитивного результату повірки засобів вимірювальної техніки, що використовуються, товариством до перевірки надано свідоцтва про повірку відповідно яких, шість рівнемірів-лічильників станом на 09.10.2021 року мають позитивний результат повірки та відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому відповідно до наданих формулярів (паспортів) на витратоміри-лічильники (ПРК) №999/13, №D1237189, №D1237196, №D1237190, №D1237194, №D1237192, №D1237193, №D1237195, №D1237191, №D1138227 станом на 01.04.2020 року не мали позитивного результату повірки або оцінки відповідності. В акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ Вест Петрол Маркет у період з 01.4.2020 року по 07.07.2020 року використовувало десять витратомірів-лічильників, щодо яких відсутній позитивний результат повірки або оцінки відповідності, що є порушенням абзацу четвертого пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2021 року №2, яким відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.128-1.1 ст.128-1 ПК України до ТОВ Вест Петрол Маркет у зв`язку з порушенням абзацу 4 пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 200000,00 грн (а.с. 20-22).

Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України (ДПС України), рішенням якої від 21 липня 2022 року №7694/6/99-00-06-03-01-06 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 23-26).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивач ТОВ Вест Пeтpoл Маркет у своїх доводах покликається на протиправність наказу про проведення фактичної перевірки від 16.09.2021 №7176-п Головного управління ДПС у м. Києві.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 21.02.2020 року (справа №826/17123/18), незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано ст.80 ПК України, відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5 п.80.2 якої, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється відповідно до ст.81 ПК України.

Умовою допуску посадової особи контролюючого органу до проведення фактичних перевірок за наявності підстав для її проведення, відповідно до абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України, є пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, такого документу, як копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, у наказі про проведення фактичної перевірки обов`язково мають зазначатись підстави для проведення перевірки.

Досліджуючи Наказ ГУ ДПС у м.Києві від 16 вересня 2021 року №9176-п про проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання, судом встановлено, що такий видано з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування та обліку пального на підставі п.п. 19-1.1.4, п.п. 19-1.1.14, п.п. 19-1.1.16, п.п. 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1, керуючись, п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.8, п.п. 20.1.9, п.п. 20.1.10, п.п. 20.1.11, п.п. 20.1.12, п.п. 20.1.13 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР та іншими нормативними актами, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС.

Проведення фактичних перевірок ряду суб`єктів господарювання (згідно з додатками 1-9) призначено з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування та обліку пального. При цьому правовою підставою для призначення перевірки у наказі вказано підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Позивач вважає, що фактична перевірка проведена без законних на те підстав, оскільки у наказі від 16 вересня 2021 року №9176-п не зазначено конкретну інформацію про порушення вимог законодавства.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що як визначено підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, такий передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України видно, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. В цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Відповідні функції контролю передбачені підпунктами 19-1.1.4, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, зокрема, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Таким чином, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкта з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що наведена у постанові від 21 липня 2022 року (справа №320/1864/21).

Як видно з наказу від 16.09.2021 №7176-п Про проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування та обліку пального, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та не потребує зазначення іншої підстави, як от наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки.

Крім того, пунктом 1 наказу ГУ ДПС у м. Києві від 16.09.2021 №7176-п визначено про призначення фактичних перевірок ряду суб`єктів господарювання, які наведені у додатку 1-9. Додаток 8 до наказу стосується саме позивача, у якому вказано назву суб`єкта господарювання, що буде перевірятися (ТзОВ Вест Петрол Маркет), його адресу, дату початку перевірки та її тривалість.

У той же час встановлено, що додаток 8 до наказу від 16.09.2021 №7176-п, не скріплений печаткою контролюючого органу.

З цього приводу суд першої інстанції правильно врахував, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Судом враховується, що сам наказ від 16.09.2021 №7176-п скріплений гербовою печаткою ГУ ДПС у м. Києві. Окремий недолік в оформленні цього наказу, а саме, відсутності печатки у додатку 8, не роблять вказаний наказ недійсним та не впливає на правомірність проведення перевірки і реалізації її результатів шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині надання оцінки висновкам контролюючого органу за наслідками проведеної фактичної перевірки позивача, які слугували підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення та які зводяться до встановлення порушень позивачем абзацу четвертого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, судом апеляційної інстанції враховується наступне.

Встановлено, що позивач є розпорядником акцизних складів, за адресою якого і проводилася фактична перевірка.

За визначенням підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад - спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Розпорядником акцизного складу є суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України передбачено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з підпунктом 230.1.4. пункту 230.1 статті 230 ПК України, порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У такому реєстрі міститься податкова інформація про розпорядників акцизних складів, наявні у них акцизні склади, розташовані на акцизних складах резервуари, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники, їх серійні (ідентифікаційні) номери, а також дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про фактичний обсяг обігу пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів.

Відповідно до пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Норми статті 128-1 Кодексу застосовуватимуться: 1) з 01 липня 2019 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів; 2) з 01 жовтня 2019 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів; 3) з 01 січня 2020 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (пункт 18 підрозділ 5 розділ XX Кодексу).

Пунктом 18 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідні положення ПК України визначено, що до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, норми пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України застосовуються з 01 квітня 2020 року.

За змістом вказаних норм слід дійти висновку, що для здійснення реалізації пального, розпорядники акцизних складів, де розташовані резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, з 01 січня 2020 року зобов`язані обладнати їх витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, а також зареєструвати їх у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Відповідальність за порушення вказаного обов`язку застосовується з 01 квітня 2020 року.

Матеріалами справи встановлено, що на території акцизного складу (уніфікований номер 1006701), на якому здійснює господарську діяльність ТзОВ Вест Петрол Маркет зі зберігання та реалізації пального, розташовано дев`ять паливо-роздавальних колонок моделі Tokheim Q501 (заводські номери 1138227, 1237189, 1237190, 1237191, 1237192, 1237193, 1237194, 1237195, 1237196) та одна газороздавальна колонка Adast (заводський номер 999), які виконують функції витратомірів-лічильників та які зареєстровано у відповідному реєстрі згідно з положеннями ПК України.

Відповідно до міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, затверджених наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 року за №1417/29547), міжповірочний інтервал періодичної повірки паливороздавальної колонки для заправки автомобілів світлими нафтопродуктами, мастилами, скрапленим газом, стисненим газом становить 1 рік.

Як встановлено пунктом 3 розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року №193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за №278/28408, оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: 1) позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. На вимогу заявника можливе поєднання зазначених видів засвідчення результатів повірки; 2) свідоцтво про повірку ЗВТ може бути оформлене: на паперовому носії; в електронній формі - у разі дотримання вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги та цього Порядку.

В ході проведення фактичної перевірки ТОВ «Вест Петрол Маркет» контролюючий орган звернувся до позивача із письмовою вимогою від 29.09.2021 №б/н та від 06.10.2021 №б/н щодо надання до перевірки пояснення та документального підтвердження з питань дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального.

На письмову вимогу позивачем надано документи, перелік яких відображено в п. 2.1.3 описової частини акта перевірки.

Так, ТзОВ Вест Петрол Маркет до перевірки надано формуляри на витратоміри-лічильники (паливно-роздавальні колонки) з серійними номерами №999/13, №1138227, №1237189, №1237190, №1237191, №1237192, №1237193, №1237194, №1237195, №1237196 (а.с.34-54), які повірені 08 липня 2020 року та 08 липня 2021 року.

Суд зазначає, що станом на момент проведення фактичної перевірки зазначені паливо-роздавальні колонки були належним чином повірені, що не заперечується і відповідачем, проте, повірка вказаних витратомірів-лічильників здійснена лише 08 липня 2020 року. Документи про повірку вказаних витратомірів-лічильників до 08 липня 2020 року контролюючому органу під час перевірки, а також суду позивачем не надано.

Директором товариства сформовано довідку розпорядника акцизного складу пального з уніфікованим номером 1006701 та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі наступне обладнання: Резервуару типу «РГС 50.48/50/25/24.98/12.5/9.9» в кількості 6 шт., рівнемір типу «PETROVEND» в кількості 6 шт., витратоміри «TOKHELM», витратомір «ADAST».

На підтвердження позитивного результату повірки засобів вимірювальної техніки, що використовуються товариством до перевірки надано свідоцтва про повірку відповідно яких, шість рівнемірів-лічильників станом на 09.10.2021 мають позитивний результат повірки та відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому, відповідно до наданих формулярів (паспортів) на витратоміри-лічильники (паливо роздавальні колонки) з серійними номерами №999/13, D1237189, D1237196, D1237190, D1237194, D1237192, D1237193, D1237195, D1237191, D1138227 станом на 01.04.2020 не мали позитивного результату повірки або оцінки відповідності.

Таким чином, ТОВ «Вест Петрол Маркет» на АЗС використовувало витратомірів-лічильників, в яких відсутній позитивний результат повірки або оцінки відповідності, чим порушено вимоги абзацу 4 п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.

Посилання позивача на те, що згідно з інформацією у довідці про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри (а.с.28-30), на акцизному складі (уніфікований №1006701) встановлено дев`ять паливно-роздавальних колонок моделі Tokheim, що виконують функції витратомірів-лічильників, дата повірки яких 23 липня 2019 року, судом не приймаються до уваги, оскільки жодних документів про проведення повірки вказаних паливно-роздавальних колонок саме 23 липня 2019 року матеріали справи не містять.

Надані позивачем копії актів приймання-передачі послуг від 24 липня 2019 року та від 11 грудня 2019 року (а.с. 32-33) не спростовують фактів, зазначених в акті перевірки від 11 жовтня 2021 року №76301/Ж5/26-15-08-02/42663493, та не узгоджуються із даними довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, у яких дата повірки паливно-роздавальних колонок моделі Tokheim - 23 липня 2019 року, а газороздавальної колонки моделі Adast 12 грудня 2018 року, тоді як акти приймання-передачі послуг датовані 24 липня 2019 року та 11 грудня 2019 року. Крім того, вказані акти приймання-передачі послуг підтверджують лише факт надання послуг з метрології, однак не містять результатів повірки витратомірів-лічильників. З їх змісту неможливо встановити щодо яких саме паливороздавальних та газороздавальних колонок були надані послуги з метрології, оскільки в актах не зазначено ідентифікаційних (заводських) номерів паливороздавальних та газороздавальних колонок.

Посилання апелянта на те, що для застосування санкцій, передбачених п.128.1-1 ст.128 ПК України обов`язковим є, зокрема, встановлення факту реалізації пального позивачем є необґрунтованими, оскільки, відповідальність у даному випадку настає саме за необладання акцизного складу витратомірами-лічильниками, які в розумінні пп. 230.1.2 п.230.1 статті 230 ПК України у разі відсутності позитивного результату повірки вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками.

Отже, встановлений перевіркою факт використання ТзОВ Вест Петрол Маркет на АЗС за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 139, десяти витратомірів-лічильників, щодо яких відсутній позитивний результат повірки або оцінки відповідності до 08 липня 2020 року (у період з 01 квітня 2020 року по 07 липня 2020 року), знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи обов`язок позивача використовувати у своїй господарській діяльності витратоміри-лічильники за наявності позитивного результату їх повірки, та встановленим перевіркою фактом їх відсутності до 08 грудня 2020 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірне застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення позивачем вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України (у разі відсутності позитивного результату повірки акцизний склад вважається необладнаним витратомірами-лічильниками).

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про відсутність обов`язку зберігати відповідну документацію про повірку засобів вимірювальної техніки за попередні роки, яка вже вичерпала свою дію, оскільки відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 16.11.2021р. №2, яке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ПК України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду доходить висновків, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому у відповідності до приписів статті 316 КАС України немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року в адміністративній справі №140/5574/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль