Справа № 280/7225/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2023 року Справа № 280/7225/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиданні відповідного наказу та нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;

стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 невиплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в сумі 43 669 (сорок три тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 68 коп.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що є військовослужбовцем Збройних Сил України. Вказує, що відповідно до свідоцтва про хворобу №358, 02 вересня 2022 року госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 за направленням командира військової частини НОМЕР_2 №30 від 26.08.2022 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби позивача. Постановою ВЛК було визначено, що: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби». Також вказує, що 14 листопада 2022 року позивачу було встановлено 3 групу інвалідності у зв`зку із хворобою, що пов`язана із захистом Батьківщини що підтверджується посвідченням про інвалідність та довідкою до акта огляду МСЕК. Зазначає, що сумарний період перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби, становить 45 днів. Посилається на те, що звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив надати йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення на лікування, на підставі довідок про перебування на лікуванні та довідки ВЛК, які наявні у відповідача. Зазначає, що 05 жовтня 2022 року відповідачем було надано відповідь, якою командування військової частини НОМЕР_2 погодилось про наявність підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного окладу за військовим званням, однак станом на 28 грудня 2022 року жодних коштів на розрахунковий рахунок позивача від відповідача не надходило. Вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 21.03.2023 вх. № 11368 вказав, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2022 №173, на підставі наказу по особовому складу командира військової частини НОМЕР_5 від 13.09.2022 №59-РС, та свідоцтва про хворобу №358 від 02.09.2022 регіональної військово-лікарської комісії, солдат ОСОБА_1 був звільнений з військової служби на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Зазначає, що наведені позивачем діагнози є захворюванням кишечника і травної системи та не входять до переліку підстав, наведених у пункті 6 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік», крім того інвалідність 3 групи позивачу встановлена внаслідок хронічної хвороби, а не поранення. Тому вважає, що відсутні підстави для виплати допомоги для вирішення сиціально-побутовнх питань у розмірі місячного грошового забезпечення. Вказує також, що командиром військової частини НОМЕР_2 у відповіді від 05.10.2022 надано згоду на виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного окладу за військовим званням. Разом з тим, оскільки військова частина НОМЕР_2 є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_5 та не є самостійним розпорядником бюджетних коштів, а грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалось саме військовою частиною НОМЕР_5 , після надання відповідної відповіді від 05.10.2022, було ініційовано звернення до військової частини НОМЕР_5 щодо можливості виплати ОСОБА_1 допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 530,00 грн. (у межах окладу за військовим званням). Проте отримано відмову, у зв`язку з відсутністю грошових коштів та фінансування для надання відповідної допомоги. Враховуючи викладене, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 04.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/7225/22 без виклику сторін.

Ухвалою суду від 06.03.2023 витребувано від Військової частини НОМЕР_2 інформацію про те, чи виплачено наразі позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік та у якому розмірі; довідку про місячне грошове забезпечення позивача за останньою займаною посадою, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань згідно Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд установив.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 17.03.2022 року прийнято на військову службу солдата ОСОБА_1 , на посаду кулеметника відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.09.2022 №173 солдата ОСОБА_1 , кулеметника відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , відповідно до ч. 4 ст. 2 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), що підтверджується свідоцтвом про хворобу №358 від 02.09.2022.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №358, 02 вересня 2022 року госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 за направленням командира військової частини НОМЕР_2 №30 від 26.08.2022 року було проведено медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби позивача. Постановою ВЛК було визначено, що: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби ».

14.11.2022 позивачу було встановлено 3 групу інвалідності у зв`зку із хворобою, що пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК.

20.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив надати йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення на лікування, на підставі довідок про перебування на лікуванні та довідки ВЛК.

05.10.2022 відповідачем було надано відповідь, в якій вказано, що надані позивачем документи та документи, що містяться в матеріалах особової справи свідчать, що з 13.05.2022 по 27.05.2022 позивач перебував на обстеженні та лікуванні, а довідкою ВЛК від 27.05.2022 йому було надано відпустку строком 30 днів, що свідчить про наявність підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одною окладу за військовим званням, у зв`язку з чим відповідне нарахування буде включено в наказ про виплати.

Однак, виплата на час звернення так і не була проведена.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо здійснення нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на військовій службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України Про збройні Сили України соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та інших нормативно-правових актів.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011).

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня та вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова № 704), набрала чинності 01.03.2018, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1, ч. 3 п. 7, п. 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до пункту 6 наказу Міністерства оборони України № 30 від 31.01.2022 Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям, які отримують грошове забезпечення, в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

У межах залишку коштів за фондом грошового забезпечення у грудні 2022 року виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям здійснювати в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, після здійснення військовослужбовцям всіх виплат, передбачених пунктом 5 та абзацом другим цього пункту наказу, на підставі рапорту військовослужбовця. При цьому розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не може бути меншим розміру одного окладу за військовим званням.

Згідно свідоцтва про хворобу № 358, 02.09.2022 госпітальна ВЛК військової частини НОМЕР_6 за направленням командира військової частини НОМЕР_2 № 30 від 26.08.2022 ВЛК провела медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання: Неспецифічний виразковий коліт, важка форма, часто рецидивуючий.Перебіг зі значними порушеннями функцій. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Хронічний панкреатит, нестійка ремісія, без порушення функції. НЦД по Гіпертонічному типу. СН 0 ст. Ангіопатія сітківки. Міопія в 1,0 Д обох очей. Викривлення носової перетинки без порушення носового дихання. Захворювання не пов`язані з проходженням військової служби.

В матеріалах справи містяться копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.07.2022 № 1184, відповідно до якої позивач, у період з 16.07.2022 по 22.07.2022 перебував у стаціонарі; копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.08.2022 №1254, відповідно до якої позивач у період з 23.07.2022 по 01.08.2022 перебував у стаціонарі терапевтичного відділення; копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5286, № 9211, №5683 відповідно до яких позивач у період з 13.05.2022 по 23.05.2022, 11.08.2022 по 24.08.2022, з 24.052022 по 27.05.2022 перебував у стаціонарі. Крім того, військовою частиною у листі від 05.10.2022 підтверджено, що 27.05.2022 позивачу було надано відпустку строком 30 днів.

14 листопада 2022 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку із хворобою, що пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджуються довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №154782 від 14.11.2022.

Тобто, у позивача наявна обставина - безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини.

Відтак, ОСОБА_1 має право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Однак, в порушення підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704, пунктів 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку № 260, абзацу 2 пункту 6 наказу Міністерства оборони України № 30 від 31.01.2022, відповідач, не нарахував та не виплатив позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Конституція України та інші норми права виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше ж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Як вже зазначалось судом, абзацом 2 пункту 6 наказу Міністерства оборони України №30 від 31.01.2022 чітко передбачено, що виплата матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснюється за наявності ряду підстав, в тому числі у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини.

При цьому суд враховує, що позивачем були виконані усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема: було подано за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та було надано відповідні документи про стан його здоров`я, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Суд зазначає, що відповідач зобов`язаний за наявності визначених умов виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, є протиправною.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Так, згідно ухвали від 01.03.2023 суд витребував від ВЧ НОМЕР_2 довідку про місячне грошове забезпечення позивача за останньою займаною посадою, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань згідно Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260.

Однак, будь-якої інформації суду не надано.

Відтак, суд не може самостійно визначити суму, яку належить виплатити позивачу, а тому обрання такого способу захисту прав позивача як "стягнути" наразі є неможливим.

Більш того, нарахування та виплата конкретної суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік належить до дискреційних повноважень відповідача.

За встановленими у даній справі обставинами, відповідачем не було проведено нарахування допомоги в повному обсязі, а тому належним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо правової допомоги, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивачем з метою отримання правничої допомоги 20.09.2022 укладено договір № 64/1-ш про надання правової допомоги та додаткову угоду № 3 до нього з адвокатом Плужником М.В., предметом якого є надання правничої допомоги з юридичних питань.

Згідно акту надання послуг від 26.12.2022 № 3, розрахунку витрат на правову допомогу адвокатом надано наступні послуги: надання консультації; підготовка позовної заяви.

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 64-3/ш підтверджується оплата послуг згідно додаткової угоди № 3 до договору від 20.09.2022 у сумі 4500 грн.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві зазначив, що витрати є неспівмірними та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд зауважує, що у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши подані докази суд доходить висновку що з урахуванням часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), характеру спору у справі, розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу у співмірності до наданих послуг становить 2000,00 грн.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03 квітня 2023 року.

Суддя Л.Я. Максименко