Справа № 479/918/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 479/918/22
Головуючий в 1 інстанції: Репушевська О.В.

Дата і місце ухвалення 09.03.2023р., смт. Криве Озеро

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинського Юрія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

12.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинського Юрія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 10 грудня 2022 року серії БАД № 668579.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що саме обов`язком суду являється встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності або залучення в якості співвідповідачів. Однак, в даному випадку суд першої інстанції не виконав цього обов`язку, що стало підставою для відмови йому у позові.

Апелянт вважає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи та прийняття незаконного і необґрунтованого рішення.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони у судове засідання, призначене на 05.04.2023 року не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2022 року поліцейським РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Глинським Юрієм Ігоровичем було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 668579, відповідно до якої позивача за невиконання дорожнього знаку 3.41 «Стоп-Контроль» було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Вказана постанова серії БАД № 668579 від 10.12.2022 року була оскаржена ОСОБА_1 до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що поліцейський РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинський Ю.І. не може виступати самостійним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, яким в даному випадку є Головне управління Національної поліції у Одеській області. Таким чином, на думку суду першої інстанції, адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача.

Суд вказав на те, що оскільки у позовній заяві відповідачем зазначено поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинського Ю.І. вказане свідчить про те, що позивач скористався своїм правом щодо визначення належності відповідача. Враховуючи, що поліцейський РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержант поліції Глинський Ю.І. при винесенні оскаржуваної постанови діяв від імені органу Національної поліції, яким є Головне управління Національної поліції у Одеській області, а також у зв`язку із відсутністю клопотання позивача про заміну неналежного відповідача у справі, та відсутністю у суду можливості, відповідно до ч.3 ст.48 КАС України, ініціювати питання заміни неналежного відповідача та отримати згоду позивача в судовому засіданні, оскільки сторони не з`явились, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки його заявлено до неналежного відповідача.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 7 частини першої статті 4 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції. До таких справ віднесено, зокрема, справи про правопорушення, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 року по справі №724/716/16-а та від 17.09.2020 року по справі №742/2298/17.

Відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 877 Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Структура центрального органу управління та територіальних органів Національної поліції, кошторис Національної поліції затверджуються Головою Національної поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 14 вказаного Положення передбачено, що Національна поліція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

В свою чергу, постановою КМУ від 16 вересня 2015 р. № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, і Головне управління Національної поліції в Одеській області, і Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про накладення адміністративного стягнення було складено поліцейським РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області, який діяв від імені Головного управління Національної поліції України в Одеській області, а тому саме вказаний орган є належним відповідачем у цій справі.

В даному випадку Головне управління Національної поліції України в Одеській області до участі у справі в якості належного відповідача (співвідповідача) судом першої інстанції залучене не було.

Як встановлено в ході розгляду справи, звертаючись з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції, ОСОБА_1 в якості відповідача у справі вказав поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинського Юрія Ігоровича, який не є належним відповідачем у справі.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним.

Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Таким чином, у разі, якщо суд вважає, що особа звернулась не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, то саме до повноважень суду першої інстанції віднесені заміна первісного відповідача на належного чи залучення до участі у справі другого відповідача. Однак, за будь-яких обставин суд першої інстанції не вправі відмовляти у задоволенні позову лише з підстав подання позивачем позову до неналежного відповідача.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, пред`явлений до поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинського Юрія Ігоровича, не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача, чим фактично позбавив позивача права на справедливий суд.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи, та не здійснивши заміну неналежної сторони (залучення співвідповідача у справі), що в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, може бути вчинено виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та, відповідно до ст. 317 КАС України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Однак, при цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом частини сьомої статті 48 КАС України в нині діючій редакції заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

З огляду на зазначене, враховуючи пред`явлення позову до неналежного відповідача у справі, а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виявились у незалученні до справи в якості другого співвідповідача належного відповідача, колегія суддів вимушена відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Таким чином постановлене Кривоозерським районним судом Миколаївської області рішення від 09.03.2023 року підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на те, що він не позбавлений права звернутися з позовом до суду про скасування постанови серії БАД № 668579 від 10.12.2022 року до належного відповідача та клопотати про поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Глинського Юрія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук