Справа № 420/19379/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2002 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплат індексації грошового забезпечення за період з 02.10.2019 по 23.11.2022; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.11.2019 по 14.12.2022 включно в сумі 580307,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу в Збройних Силах України, а саме у в/ч НОМЕР_1 та був зарахований на грошове забезпечення до Військової академії (м. Одеса). Відповідно до наказу від 18.11.2019 № 299 його з 18.11.2019 виключено зі списків особового складу. Проте при звільненні позову не було виплачено індексацію грошового забезпечення. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду, в результаті чого 21.09.2021 йому було сплачено відповідачем індексацію грошового забезпечення в сумі 4435,66 грн. Однак базовий місяць було застосовано невірний, у зв`язку із чим позивач знову звернувся до суду в порядку судового контролю, в результаті чого 15.12.2022 відповідачем сплачено на користь позивача 79284,59 грн. Отже остаточний розрахунок здійснено несвоєчасно, а його затримка тривала в періоді з 19.11.2019 по 14.12.2022. Відтак, на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України позивач вважає за необхідне зобов`язати військову частину виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (1122 днів).

Ухвалою судді від 03.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.01.2023 до суду від Військової академії (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення. Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника. Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при Оскільки при нарахуванні і виплаті Позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України вважаємо відсутніми, це стосується і обов`язку щодо виплати позивачу середнього заробітку за період з 19.11.2019 по 14.12.2022 року. Аналогічна правова позиція щодо незатосування статті 117 КЗпП України до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18 та у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №822/2663/15.

Ухвалою суду від 01.0.32023 витребувано від Військової академії (м. Одеса) відомості щодо виплачених ОСОБА_1 при звільненні сум грошового забезпечення, а також середньоденного заробітку позивача на дату звільнення.

16.03.2023 до суду від Військової академії (м. Одеса) надійшла заява із додатком карткою особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_2 за 2019 рік.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 11.01.2013 року по 18.11.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був зарахований на грошове забезпечення до Військової академії (м. Одеса).

У періоді проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015 року по 18.11.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

20 лютого 2020 року позивачем було подано заяву до Військової академії (м. Одеса) з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення.

Військовою академією (м. Одеса) було надано відповідь в якій було зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по листопад 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Не погодившись із отриманою відповіддю, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням від 26.08.2020 по справі № 420/5089/20 позов задоволено частково:

визнано протиправними дії Військової академії (м. Одеса) щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 18.11.2019 року включно;

зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 18.11.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 18.11.2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 28.09.2020 та на його виконання Військовою академією (м. Одеса) 21.09.2021 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 із застосуванням базового місяця «січень 2016 року» в сумі 4435,66 грн.

Згідно довідки-розрахунку від 12.08.2021 року №6/66/168 індексація грошового забезпечення за період 01.12.2015 - 31.12.2015 року виплачена з урахуванням базового місяця «січень 2008 року».

За період 01.01.2016 - 28.02.2018 на користь позивача виплачена індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця «січень 2016 року».

За період 01.03.2018 - 18.11.2019 на користь позивача виплачена індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця «березень 2018 року».

Ухвалою суду від 28.12.2021 року, яка залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2022 року, задоволено частково заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення, а саме суд ухвалив:

визнати протиправними дії Військової академії (м. Одеса), які полягають у застосуванні січня 2016 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка полягає у незастосуванні абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України вiд 17.07.2003 року №1078 при розрахунку та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 року по 18.11.2019 року включно, під час виконання рішення суду від 26.08.2020 року по справі №420/5089/20;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду від 26.08.2020 року по справі №420/5089/20 та зобов`язати Військову академію (м. Одеса) подати до суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року по справі №420/5089/20 в 30-денний строк з дати набрання цією ухвалою законної сили, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій ухвалі.

На виконання вищезазначеного судового рішення, яке Військова академія (м. Одеса) здійснила 15.12.2022 виплату на картковий рахунок позивача в розмірі 79284,59 грн.

Після отримання зазначеної виплати позивач звернувся до суду із даним позовом з метою отримання компенсації від відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.11.2019 по 14.12.2022.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 31. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень у цій справі, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачка має право на виплату вихідної допомоги при звільненні, проте встановили відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні з огляду на її передчасність.

Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та інш.

Так, у постанові від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1992 №100 (далі - Порядок № 100), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох, місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів/(годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягала у несвоєчасній виплаті належних грошових сум при звільненні з військової служби (зокрема, при виключенні зі списків позивача 18.11.2019 позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення, остаточний розрахунок проведений лише 15.12.2022), що є порушенням статті 116 КЗпП України та відповідно до статті 117 цього Кодексу - підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки.

Такий висновок не суперечить правовій позиції викладеній в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999, оскільки предметом цієї справи є не питання норм оплати праці і порядку вирішення спору про оплату праці, а гарантії у випадку несвоєчасного або неповного розрахунку у момент звільнення.

При цьому суд враховує, що стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 містить застереження, що компенсація за несвоєчасний розрахунок не може перевищувати середній заробіток за час вимушеного прогулу за шість місяців.

Згідно з ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача за вересень та жовтень 2019 р. склали 17748,93 грн, відповідно (картки особового рахунку військовослужбовця № 2750 за 2019 рік), у зв`язку із чим відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 середньоденне грошове забезпечення позивача дорівнює 581,93 грн.

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, зокрема з 19.11.2019 по 19.05.2020, а саме в сумі 105911,26 грн (182 дні х 581,93 грн).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової академії (м. Одеса) (вул. Фонтанська дорога, 10, м. Одеса, 65009, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2019 по 19.05.2021 включно.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум, що належали йому в день звільнення, за період з 19.11.2019 по 19.05.2021 в розмірі 105911,26 грн (сто п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 26 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк