Справа № 140/7340/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7340/22 пров. № А/857/2959/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Волдінер Ф.А.,

рішення ухвалено за правилами спрощеного провадження,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що оспорюваний наказ та звільнення є протиправними з тих підстав, що тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не є вакантною у розумінні Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), тому така посада не може пропонуватися на виконання положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Обов`язок відносно пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації передбачений і абзацом 2 частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу»: одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Зауважував, що жодної іншої посади, крім вказаної вище, запропоновано не було.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області з 11 жовтня 2022 року; стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 76 444,56 грн. (сімдесят шість тисяч чотириста сорок чотири гривні п`ятдесят шість копійок); рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21 234,60 грн (двадцять одна тисяча двісті тридцять чотири тисячі гривень шістдесят копійок) допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУ ДПС у Волинській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач - скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

ОСОБА_1 в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для визначення середньої заробітної плати слід враховувати нарахування заробітної плати за липень та серпень, та не враховувати вересень, з огляду на перебування його у вересні на лікарняному.

Свою апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області обґрунтовує тим, що на виконання статті 87 Закону №889-VIII позивача було попереджено про наступне звільнення 17 серпня 2022 року та запропоновано іншу посаду державної служби, а саме - заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби ОСОБА_2 на період її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу на роботу. Посада заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом - є рівнозначною. Стаття 87 Закону №889-VIIІ не вказує, що призначення на посаду повинно відбуватися обов`язково безстроково, а тому строкове призначення на посаду не порушує вказану норму. Отже, Закон №889-VIIІ не встановлює обмеження щодо посад, які мають бути запропоновані особі, що звільняється, а тому враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення, слід дійти висновку, що позиція позивача щодо того, що йому не було запропоновано жодної посади, є необґрунтованою та такою, що суперечить фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги позивача заперечив, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Волинській області підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення.

У попередженні зазначено, що відповідно до наказу Державної податкової служби України від 04 лютого 2022 року №91 «Про введення в дію структур територіальних органів ДПС та затверджених методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС» (зі змінами) та наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 14 липня 2022 року №248 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області», керуючись статтею 87 Закону України «Про державну службу» та частиною шостою статті 49-2 Кодексу законів про працю України (зі змінами), попереджається про скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису держав органу Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців та наступне звільнення ОСОБА_1 з посади, яку він обіймає.

Одночасно запропоновано іншу посаду державної служби, а саме: заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби, ОСОБА_2 на період її відпустки для догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу.

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено з 10 жовтня 2022 року начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем перед звільненням не запропоновано позивачу жодної іншої рівноцінної посади державної служби та (або) іншої роботи, навіть нижчої посади (посади державної служби). Відповідачем жодним чином не було мотивовано та аргументовано звільнення позивача з державної служби та відсутності можливості подальшого залишення на державній службі.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Основного Закону України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закону України «Про державну службу» (далі - Закон).

Відповідно до статті 5 названого Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

За частиною 5 статті 22 Закону, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Статтею 41 Закону встановлено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Як передбачено ч. 3 ст. 87 Закону суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

З аналізу частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України випливає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Так, матеріалами справи підтверджується, що реорганізація ГУ ДПС у Волинській області відбулася без скорочення чисельності або штату державних службовців, тобто кількість посад не змінилася.

При цьому відбулось скорочення посади державної служби, на якій перебував позивач.

У новій організаційній структурі функції, які виконував відділ інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових спорів передані до управління по роботі з податковим боргом (відділ супроводження судових спорів щодо банкрутства та стягнення заборгованості) та управління правового забезпечення.

У попередженні про наступне звільнення від 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 запропоновано іншу посаду державної служби на умовах строкового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби, ОСОБА_2 , до дня фактичного виходу її на роботу.

Посада заступника начальника управління начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом є рівнозначною.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 могли пропонуватись інші посади, на які він може претендувати, враховуючи його фах, кваліфікацію та досвід трудової діяльності.

Позивачу не могло пропонуватись інших вакантних посад, оскільки такі не відповідали його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що стаття 87 Закону №889-VIIІ не визначає, що призначення на посаду повинно відбуватися обов`язково безстроково, а тому строкове призначення на посаду не порушує вказану норму.

Отже, Закон №889-VIIІ не встановлює обмеження щодо посад, які мають бути запропоновані особі, що звільняється, а тому враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення, слід дійти висновку, що позиція позивача щодо того, що йому не було запропоновано жодної посади, є необґрунтованою та такою, що суперечить фактичним обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відповідачем виконано обов`язок щодо працевлаштування позивача, оскільки його було попереджено про наступне звільнення завчасно, йому було запропоновано усі наявні вакантні посади, тому відповідач діяв у межах, передбачених чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 243 ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 140/7340/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 05.04.2023.