Справа № 380/11254/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/11254/22 пров. № А/857/17499/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №380/11254/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

суддя в 1-й інстанції Сподарик Н. І.,

час ухвалення рішення 07 листопада 2022 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу рішення Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області від 28 січня 2022 року №1376/13-01-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за не сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування штраф у розмірі 2256,80 грн та нараховану пеню у розмірі 1099,38 грн за період з 04 травня 2017 року по 24 квітня 2019 року, всього на суму 3356,18 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 28 січня 2022 року №1376/13-01-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 2256,80 грн за період 04 травня 2017 року до 24 квітня 2019 року та нараховано пеню у розмірі 1099,38 гривень.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що 24 квітня 2017 року позивачем в установі ПАТ «Діамантбанк» сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (квитація №3) у розмірі 1612,00 грн, однак Національним Банком України 24 квітня 2017 року визнано ПАТ «Діамантбанк» неплатоспроможним, а тому згідно з інтегрованою карткою платника податків в ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 наявний борг по сплаті єдиного внеску в сумі 1612,00 гривень. Зазначає, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чітко встановлений обов`язок платника своєчасно сплачувати єдиний внесок, незалежно від фінансового стану, та не передбачено можливість звільнення такого платника єдиного внеску від відповідальності, установленої за невиконання відповідного зобов`язання. Крім того, Закон не містить виключень щодо фінансової, дисциплінарної, адміністративної, цивільно-правової або кримінальної відповідальності платників єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Таким чином, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 23 жовтня 2014 року взята на облік в Головному управлінні ДПС у Львівській області, Львівська ДПІ (Франківський район м. Львова) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Згідно з квитанцією від 24 квітня 2017 року № позивачем внесено в касу банку ПАТ Діамантбанк грошові кошти у сумі 1612 грн відповідно до поданої декларації з призначенням платежу: ЄСВ 2016 рік.

Зі змісту квитанції №83 від 27 квітня 2017 року позивачем внесено в касу банку АТ Ощадбанк грошові кошти у сумі 0,16 грн з призначенням платежу: ЄСВ 2016 рік.

При цьому, 19 квітня 2018 року позивач подала заяву до ГУ ДФС у Львівській області, в якій зазначила, що при подачі звітності за 2017 рік їй стало відомо про наявну заборгованість з оплати ЄСВ за 2016 рік. У день здійснення платежу (24 квітня 2017 року) ПАТ Діамантбанк був діючою, офіційно зареєстрованою банківською установою в Україні. До вказаної заяви додала копію квитанції № від 24 квітня 2017 року та №93 від 27 квітня 2017 року.

Згідно з даними облікової картки платника податків за ОСОБА_1 станом на 31 березня 2018 року рахується недоїмка на суму 1612 грн.

28 квітня 2022 року Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено рішення №1376/13-01-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 2256,80 грн за період 04 травня 2017 року до 24 квітня 2019 року та нараховано пеню у розмірі 1099,38 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала скаргу до ДПС України, в якій просила скасувати рішення №1376/13-01-24-07 від 28 січня 2022 року.

За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №4158/6/99-00-06-02-01-06 від 11 травня 2022 року, яким рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 28 січня 2022 року №1376/13-01-24-07 ГУ ДПС у Львівській області залишено без змін, а скаргу фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вважаючи рішення №1376/13-01-24-07 від 28 січня 2022 року протиправним, позивач звернулася з цим позовом у суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем своєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 1612,00 грн та за умови проведення/перерахування банком ПАТ Діамантбанк сплаченої нею суми 1612,00 грн за ЄСВ податковий борг станом на 24 квітня 2017 року у позивача був би відсутнім, а тому оскаржуване рішення від 28 січня 2022 року №1376/13-01-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 2256,80 грн за період 04 травня 2017 року до 24 квітня 2019 року та нараховано пеню у розмірі 1099,38 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.2 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом п.2 ст.2 цього Закону №2464-VІ виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Ч.1 ст.12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до ч.12 ст.9 вищезазначеного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 цього Закону недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органам у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ч.1 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

За змістом пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

П.59.1 ст.59 ПК України передбачає, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з п.22.4 ст.22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

За змістом п.32.2 ст.32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

П.129.6 ст.129 ПК України передбачає, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, установи - учасника платіжної системи, еквайрія такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафи у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.129.7 ст.129 ПК України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку, крім випадків, коли банк повернув платіжні доручення без виконання або платник податків звернувся до банку, що віднесений до категорії неплатоспроможних, та ініціювання сплати коштів не було завершене. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2017 року ОСОБА_1 внесено в касу банку ПАТ Діамантбанк грошові кошти у сумі 1612,00 грн із зазначенням призначенням платежу: ЄСВ за 2016 рік, що підтверджується квитанцією від 24 квітня 2017 року № (а.с. 10).

При цьому, як встановлено судом, вказана сума не була перерахована банком ПАТ Діамантбанк на відповідний рахунок контролюючого органу.

Відповідно до квитанції від 27 квітня 2017 року №93 позивачем внесено в касу банку АТ Ощадбанк грошові кошти у сумі 0,16 грн з призначенням платежу: ЄСВ 2016 рік (а.с.12).

Крім того, матеріалами справи стверджується, що 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву до ГУ ДФС у Львівській області, в якій зазначила, що при подачі звітності за 2017 рік, їй стало відомо про наявну заборгованість з оплати ЄСВ за 2016 рік. При цьому, вказала, що у день здійснення платежу ПАТ Діамантбанк був діючою, офіційно зареєстрованою банківською установою в Україні та до цієї заяви долучила копії квитанцій № від 24 квітня 2017 року та №93 від 27 квітня 2017 року.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ст.22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, а тому у спірних правовідносинах ОСОБА_1 , здійснивши у ПАТ Діамантбанк переказ коштів та отримавши на підтвердження вказаної оплати квитанцію № від 24 квітня 2017 року, не несе відповідальності за дії цього банку.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем своєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 1612,00 грн, разом з тим, податковий борг станом на 24 квітня 2017 року у позивача утворився не з її вини, оскільки сплачена нею сума 1612,00 грн за ЄСВ не проведена/перерахована банком ПАТ Діамантбанк, тому оскаржуване рішення від 28 січня 2022 року №1376/13-01-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 2256,80 грн за період 04 травня 2017 року до 24 квітня 2019 року та нараховано пеню у розмірі 1099,38 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №380/11254/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.