Справа № 520/2249/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 квітня 2023 р. Справа №520/2249/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144, м. Харків, 61121, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати дії Управління соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради щодо відмови в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протиправними;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення і нагрудний знак;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів соціального захисту населення, які полягають у протиправній відмові в наданні Позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі 739194,60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін, ухвалою від 10.02.2023 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

В обґрунтування позову та у відповіді на відзив вказано, що відповідно до Довідки МСЕК Серія 12 ААБ № 699755 від 17.11.2020 та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія 12 ААА № 037036 від 17.11.2020 позивачу з 03.11.2020 та безстроково була встановлена III група інвалідності МВС. Відповідно до Довідки МСЕК Серія 12 ААБ № 699755 від 17.11.2020 причиною встановлення III групи інвалідності МВС позивачу стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Листом № 138/0/872-23 від 24.01.2023 Управління соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради відмовило позивачу в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки вказаним нормативним положенням не передбачено надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни поліцейським. Позивач вважає, що він має право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки з 03.11.2020 йому встановлена III група інвалідності, отримана внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку з тим, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань саме правоохоронних органів спеціального призначення які проходять військову службу на території України та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, відсутні достатні підстави для набуття позивачем статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України за пенсійною справою № 10025412-МВС.

Відповідно до Довідки МСЕК Серія 12 ААБ № 699755 від 17.11.2020 та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія 12 ААА № 037036 від 17.11.2020 позивачу з 03.11.2020 та безстроково була встановлена III група інвалідності МВС.

Відповідно до Довідки МСЕК Серія 12 ААБ № 699755 від 17.11.2020 причиною встановлення III групи інвалідності МВС позивачу стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом № 138/0/872-23 від 24.01.2023 Управління соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради відмовило позивачу в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки вказаним нормативним положенням не передбачено надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни поліцейським.

Вважаючи, що він має право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки з 03.11.2020 йому встановлена III група інвалідності, отримана внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону №3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на нього поширюється чинність пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551.

У цьому контексті суд зазначає, що у відповідності до положень частини першої статті 7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З системного аналізу вимог статей 4, 7 Закону №3551 вбачається, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. У цьому контексті положення ст. 7 Закону №3551 необхідно тлумачити таким чином, що підставою для визнання особи особою з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі отриманої під час виконання службових обов`язків, є факт участі особи у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд враховує висновки, викладені зокрема, у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2021 року у справі № 0540/9350/18-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18 та від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Інші позовні вимоги як похідні задоволенню також не підлягають.

Суд зауважує, що аргументи відповідача стосовно того, що Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань, не є суттєвими для вирішення цього спору, адже безвідносно того, де позивач проходив службу - в органах внутрішніх справ чи в Нацполіції, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань саме правоохоронних органів спеціального призначення, які проходять військову службу на території України та правоохоронних органів, які виконують військовий обов`язок за межами України, відсутні достатні підстави для набуття позивачем статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відтак, з урахуванням вище викладеного, суд зауважує, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144, м. Харків, 61121, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 04 квітня 2023 року.

Суддя Олексій Котеньов