Справа № 460/585/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/585/19 пров. № А/857/659/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінда О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року з питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах (суддя Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в період з 25.07.2018 по 31.12.2018, виходячи із посадового окладу судді апеляційного суду, який було визначено у співвідношенні 1,1 від посадового окладу судді місцевого суду - 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, а з 01.01.2019 - 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, а також щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 04.12.2018 №11-р/2018, від 04.12.2018 не з 05.12.2018, а з 01.01.2019; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 25.07.2018 по 04.12.2018, виходячи із посадового окладу судді апеляційного суду, який становить співвідношення 1,1 від посадового окладу судді місцевого суду, обрахованого в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а з 05.12.2018 - 15 мінімальних заробітних плат, встановлених законами України на відповідні періоди, з дня зміни розміру суддівської винагороди, самостійно визначеної відповідачем відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI, незалежно від отримання останнім будь-яких довідок та заяв.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення задоволено частково, зокрема, роз`яснено, що ОСОБА_1 , після набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року в справі № 460/585/19, виплата йому в складі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці доплат, передбачених частиною другою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, має здійснюватися з урахуванням відсоткового співвідношення, на яке він набув права до виходу у відставку з посади судді.

09 лютого 2021 року ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та зобов`язано ГУПФУ в Рівненській області протягом одного місяця подати до суду звіт про виконання рішення суду від 10 травня 2019 року у даній справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року, ГУПФУ в Рівненській області встановлений новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 10.05.2019 по цій справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року, ГУПФУ в Рівненській області встановлено новий строк терміном один місяць з дня припинення чи скасування воєнного стану у встановленому законом порядку для подання до Рівненського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення суду від 10 травня 2019 року в адміністративній справі № 460/585/19.

19 грудня 2022 року позивач звернувся до суду з клопотанням про встановлення ГУПФУ в Рівненській області нового строку для подання звіту на виконання рішення суду в адміністративній справі № 460/585/19. Вказана заява обґрунтована тим, що, починаючи з жовтня 2022 року відповідач здійснює виплату довічного грошового утримання судді у відставці, застосовуючи мінімальну заробітну плату без урахування зміни її розміру протягом відповідного року (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Отже рішення суду не виконується належним чином. При цьому, заявник стверджує, що 09 листопада 2022 року ГУПФУ в Рівненській області було здійснено у повному обсязі виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання за період з 25 липня 2018 року по 05 листопада 2019 року. Тобто відповідач розрахувався за попередні періоди у повному обсязі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про встановлення ГУПФУ в Рівненській області нового строку для подання звіту на виконання рішення суду в адміністративній справі № 460/585/19, - залишено без задоволення.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив ОСОБА_1 , який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не виконав обов`язку щодо здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, яке набрало законної сили, внаслідок чого порушуються права позивача на справедливий суд. Вказує на умисне та цілеспрямоване не виконання відповідачем судового рішення, про що свідчать самі відповіді останнього на звернення позивача за №412-12722/Г-02/8-1700/22 та №24969/24710/Г-02/8-1700/22. Позивач вважає хибними висновок суду першої інстанції про неможливість встановлення ним нового строку для подання звіту про виконання відповідачем судового рішення, так як тепер мова йде про зовсім інший період часу, ніж той, який зазначений в ухвалі від 16 березня 2022 року і який вже не є актуальним.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що строк для подання відповідачем звіту на виконання ухвали суду від 16.03.2022 не настав. Зазначив, що новий строк може бути встановлений судом лише за наслідками розгляду поданого звіту про виконання рішення суду, що відповідає вимогам частини 2 статті 382 КАС України. Позаяк, такий звіт на виконання ухвали суду від 16.03.2022 до суду не надходив, то відсутні правові підстави для встановлення нового строку для подання звіту. Іншими словами, клопотання заявника про встановлення нового строку для подання звіту, подане передчасно.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 370 КАСУкраїни судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Стаття 382 КАС України встановлює, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Це узгоджується з позицією Верховного суду, який неодноразово висловлювався, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності тих чи інших об`єктивних обставин, зокрема у постанові від 20 червня 2018 року у справі №800/592/17, постанові від 13 травня 2021 року у справі №9901/598/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Також Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві ,,Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі ,,Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення ,,Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах ,,Бурдов проти Росії від 07.05.2002, ,,Ромашов проти України від 27.07.2004, ,,Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі ,,Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі ,,Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Як зазначено вище, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, позовну заяву задоволено повністю. Зокрема, зобов`язано ГУПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 25.07.2018 по 04.12.2018, виходячи із посадового окладу судді апеляційного суду, який становить співвідношення 1,1 від посадового окладу судді місцевого суду, обрахованого в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а з 05.12.2018 - 15 мінімальних заробітних плат, встановлених законами України на відповідні періоди, з дня зміни розміру суддівської винагороди, самостійно визначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, незалежно від отримання будь-яких довідок та заяв.

УхвалоюРівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення задоволено частково, зокрема, роз`яснено, що ОСОБА_1 , після набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року в справі № 460/585/19, виплата йому в складі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці доплат, передбачених частиною другою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, має здійснюватися з урахуванням відсоткового співвідношення, на яке він набув права до виходу у відставку з посади судді.

09 лютого 2021 року ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та зобов`язано ГУПФУ в Рівненській області протягом одного місяця подати до суду звіт про виконання рішення суду від 10 травня 2019 року у даній справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року, ГУПФУ в Рівненській області встановлений новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 10.05.2019 по цій справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року, ГУПФУ в Рівненській області встановлено новий строк терміном один місяць з дня припинення чи скасування воєнного стану у встановленому законом порядку для подання до Рівненського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення суду від 10 травня 2019 року в адміністративній справі № 460/585/19.

Згідно з матеріалами справи, відповідно до відповіді відповідача від 02.12.2022, наданої на запит позивача, на виконання рішення суду від 10.05.2019 у справі № 460/585/19, відповідач здійснив перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в межах покладених на нього зобов`язань в установленому чинним законодавством порядку. Також зазначає, що рішення суду від 10 травня 2019 року в адміністративній справі № 460/585/19 не містить будь-яких зобов`язань щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати.

В той же час, перераховані на виконання рішення суду кошти, як стверджує позивач, були виплачені останньому 09 листопада 2022 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції в тому, що рішення суду перебуває у процесі виконання. Отже, ГУПФУ в Рівненській області вживаються необхідні заходи для виконання рішення суду. Позивачу не відмовлялось у виконанні судового рішення.

Більше того, як вбачається з вищенаведеного, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2022 року, ГУПФУ в Рівненській області встановлено новий строк терміном один місяць з дня припинення чи скасування воєнного стану у встановленому законом порядку для подання до Рівненського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення суду від 10 травня 2019 року в адміністративній справі № 460/585/19.

Зважаючи на виняткові обставини воєнного стану, який запроваджений у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд вважав за необхідне встановити новий строк для подання звіту у місячний термін після припинення чи скасування воєнного стану.

На даний час, в Україні воєнний стан не припинений і не скасований, а навпаки, продовжений на 90 днів відповідно до Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк для подання відповідачем звіту на виконання ухвали суду від 16.03.2022 не настав, а новий строк може бути встановлений судом лише за наслідками розгляду поданого звіту про виконання рішення суду, що відповідає вимогам частини 2 статті 382 КАС України.

З огляду на те, що такий звіт на виконання ухвали суду від 16.03.2022 до суду не надходив, то відсутні правові підстави для встановлення нового строку для подання звіту. Отже, клопотання заявника про встановлення нового строку для подання звіту, подане передчасно.

Більше того, суд першої інстанції вірно зазначив, що подаючи клопотання про встановлення нового строку для подання відповідачем звіту на виконанням рішення суду у порядку статті 382 КАС України, заявник, згідно змісту клопотання, фактично не погоджується із нарахуванням та виплатою йому з жовтня 2022 року довічного грошового утримання, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати без урахування зміни її розміру протягом відповідного року (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).Отже, у даному випадку, ставиться під сумнів правомірність дій ГУПФУ в Рівненській області, вчинених при виконанні рішення суду. Відтак, якщо позивач не погоджується із правомірністю дій відповідача при виконанні рішення суду, то він має право звернутися до суду у порядку статті 383 КАС України.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржене рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року з питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах в справі №460/585/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш