Справа № 420/19404/22
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/19404/22

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Подберезської Наталії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року, прийняте у складі суду судді Вовченко О.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови листом №20855-18287/Ш-02/8-1500/22 від 26.12.2022 року у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року з урахуванням її права на пенсію у розмірі 70% грошового забезпечення ОСОБА_2 , яке зазначено в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ЮО110946 від 10.11.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року з урахуванням її права на пенсію з втрати годувальника у розмірі 70% грошового забезпечення ОСОБА_2 , яке вказано в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ЮО110946 від 10.11.2021 року зі сплатою позивачу суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася внаслідок проведеного перерахунку, за період з 01 квітня 2019 року по день фактичного проведення перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є пенсіонеркою Міністерства оборони України та отримує пенсію з втрати годувальника покійного чоловіка відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказує, що з копії перерахунку пенсії станом на 01 квітня 2019 року, позивач дізналася, що пенсія їй сплачується у розмірі 30% грошового забезпечення ОСОБА_2 , яке вказано в довідці №ЮО110946. Зазначає, що ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій, позивач, як непрацездатна особа, знаходилась на його утриманні, а тому, за приписами пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ, позивач має право на пенсію з втрати годувальника у розмірі 70% грошового забезпечення, яке зазначено в Довідці №ЮО110946. Вказує, що позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку її пенсії з 01 квітня 2019 року з урахуванням її права на отримання пенсії у розмірі 70%, однак відповідач, листом №20855-18287/Ш-02/8-1500/22 від 26.12.2022 року відмовив. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Подберезська Наталія Валеріївна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач проігнорував зміни, внесені Законом України №1274-VII до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ, якими встановлено, що пенсія у разі втрати годувальника, за наявності у годувальника статусу учасника бойових дій в мирний час, призначається у розмірі 70% грошового забезпечення, та проігнорував статус учасника бойових дій в мирний час ОСОБА_2 і не провів відповідного перерахунку пенсії Позивачки з 01 січня 2015 року - дати набрання чинності змін до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що положення пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ, в редакції чинній станом на 01 квітня 2019 року, не містять вказівок на те, що умовою призначення пенсій з втрати годувальника, який мав статус учасника бойових дій в мирний час, у розмірі 70% грошового забезпечення, є обов`язок довести, що причина смерті годувальника має бути безпосередньо пов`язана з участю у бойових діях у мирний час. Апелянт зазначає, що позивачка звернулася до відповідача за відновленням свого права на пенсію з втрати годувальника у розмірі 70% грошового забезпечення ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року, тоді, коли, після проведення перерахунку пенсії на виконання судового рішення, дізналась, що розмір її пенсії значно занижено, але відповідач, у грудні 2022 року, протиправно, відмовив позивачці у поновленні її законного права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 29.12.2009 призначено пенсію в разі втрати годувальника чоловіка ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як вбачається з протоколу призначення позивачу пенсії, основний розмір пенсії ОСОБА_1 30% грошового забезпечення.

Також, як вбачається з протоколів перерахунку пенсії позивача з 01.07.2012, 01.01.2018, 01.01.2020, 01.04.2019 та 01.11.2022, основний розмір такої пенсії 30% грошового забезпечення.

09.12.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок її пенсії з 01 квітня 2019 року з урахуванням її права на пенсію у розмірі 70% грошового забезпечення ОСОБА_2 , яке зазначено в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №Ю0110946 від 10.11.2021 року.

У відповідь на вказану заяві відповідачем надано лист від 26.12.2022 №20855-18287/Ш-02/8-1500/22, відповідно до якого: «…Оскільки причина смерті ОСОБА_2 не пов`язана з пораненням, контузією, каліцтвом, або захворюванням одержаними при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи участю у бойових діях у мирний час, тому Вам Головним управлінням з 17.02.2015 згідно із статтею 36 Закону призначена пенсія в разі втрати годувальника у розмірі 30 процентів заробітку годувальника. Для перегляду розміру призначеної пенсії підстав немає.

Пенсія призначена, перерахована та виплачується відповідно до норм чинного пенсійного законодавства».

Позивач, не погоджуючись відмовою відповідача у перерахунку її пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач до суду не надала доказів, що її чоловік ОСОБА_2 загинув (помер) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків) або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, чи що її чоловік мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, регулює Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ). Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону №2262-ХІІ, члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті (ст.29 Закону №2262-ХІІ).

Відповідно до ст.36 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній станом на дату призначення позивачу пенсії) пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час - 40 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. В таких же розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих інвалідів війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Законом України № 1274-VII від 20.05.2014 (набрав чинності 01.01.2015) до пункту «а» статті ст.36 Закону №2262-ХІІ внесено зміни та викладено його у наступній редакції: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Також Законом № 2146-IX від 24.03.2022 (набрав чинності з 02.04.2022) до пункту «а» статті ст.36 Закону №2262-ХІІ внесено зміни та викладено його у наступній редакції: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

В цьому випадку не є спірним питання права позивача на отримання пенсії в разі втрати годувальника, натомість позивач фактично вважає протиправним обчислення розміру такої пенсії із розрахунку 30 процентів заробітку годувальника відповідно до положень пунктом «б» статті 36 Закону № 2262-ХІІ, та наполягає, що розмір її пенсії повинен обчислюватись із застосуванням пункту «а» статті 36 Закону № 2262-ХІІ, у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника.

Водночас, колегія суддів вважає, шо правова позиція позивача ґрунтується на посилковому тлумаченні норм матеріального права з огляду на наступне.

З системного аналізу положень статті 36 Закону № 2262-ХІІ у розрізі спірних правовідносин апеляційним судом вбачається, що вказана норма в частині призначення пенсії по втраті годувальника членам сім`ї загиблого пенсіонера, який приймав участь у бойових діях у мирний час, фактично не змінювало правового врегулювання спірних правовідносин, на чому наполягає апелянт.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що з 01.01.2015 на пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 70% грошового забезпечення мають непрацездатні члени сім`ї загиблого:

1) якщо такий загинув (помер) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних:

- при захисті Батьківщини;

- ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; або

- виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); або

- внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час;

2) незалежно від причини смерті годувальника, якщо він був особою з інвалідністю внаслідок війни;

3) члени сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Отже, для застосування положень пункту «а» статті 36 Закону № 2262-ХІІ встановленню підлягає не тільки наявність особи статусу учасника бойових дій у мирний час, а підстави смерті, які повинні бути пов`язані із пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, отриманими у зв`язку, зокрема, із участю у бойових діях. При цьому, незалежно від причини смерті, пенсія у розмірах, передбачених пунктом «а» статті 36 Закону № 2262-ХІІ призначається у разі наявності у померлої особи статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а також членам сімей померлих, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Позивач як на підставу перерахунку її пенсії в разі втрати годувальника у розмірі 70% грошового забезпечення посилається на те, що її померлий чоловік ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій.

Водночас, як вірно зазначає суд першої інстанції, позивач до суду не надала доказів, що її чоловік ОСОБА_2 загинув (помер) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків) або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, чи що її чоловік мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Подберезської Наталії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І. О. Турецька

Суддя: Л. Є. Зуєва