Справа № 739/143/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Чернігів Справа № 739/143/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до місцевого суду із заявою про встановлення факту, у якій просив встановити факт того, що він є членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07.10.2022 заяву задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.12.2022 рішення суду першої інстанції скасовано; провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, закрито; роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з даною заявою до суду адміністративної юрисдикції або подати заяву про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26.12.2022 справу №739/143/21 за заявою ОСОБА_1 передано для розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2023 справу передано для розгляду судді Бородавкіній С.В.

Ухвалою суду від 04.01.2023 вищевказаний адміністративний позов залишено без руху, та надано позивачу 10-денний строк з моменту отримання ухвали для усунення вказаних в ній недоліків.

У встановлений термін позивач усунув виявлені недоліки, подав належним чином оформлену позовну заяву до Міністерства оборони України (далі МО України, відповідач) (а.с. 2-4 т.2), у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 №161, про відмову позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого 03.03.2020 військовослужбовця - його рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого 03.03.2020 військовослужбовця - його рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до статей 16-16-3 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975.

Свої вимоги мотивує тим, що як член сім`ї загиблого ОСОБА_2 (рідний брат), із яким позивач проживав разом та вів спільний побут, він має право на отримання спірної грошової допомоги. При цьому, посилання МО України у протоколі засідання комісії на те, що позивач працює та проживає в м. Києві, вважає безпідставними, оскільки через особливості служби ( ОСОБА_1 є військовослужбовцем спецпідрозділу МВС) він вимушений тимчасово залишати постійне місце проживання та мешкати в іншому місці (казарма, полігон, палатка, поле, ліс, окопи, зйомне житло, тощо). Крім того, повернення спірним рішенням документів позивача на доопрацювання не передбачено чинним законодавством України.

Ухвалою судді від 24.01.2023 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 06.02.2023 у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи №739/143/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 20.03.2023 клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому МО України позовні вимоги не визнало, просило відмовити у їх задоволенні та зазначило, що наданими позивачем документами не підтверджується у повній мірі факт його проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна тощо із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 . З огляду на викладене, відповідач вважає, що рішення про відмову в призначенні спірної допомоги відповідає вимогам чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволений, враховуючи таке.

Відповідно до матеріалів справи позивач є рідним братом загиблого 03.03.2020 військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців порання і причина смерті ОСОБА_2 , ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 7, 8, 10-12 т.1).

Батьки позивача та загиблого ОСОБА_1 померли, на підтвердження чого надано відповідні свідоцтва про смерть (а.с. 13-14 т.1).

Згідно із копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.11.2020 спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_2 є його рідний брат ОСОБА_1 (а.с. 39-48 т.1).

Оскільки на момент смерті брата позивач був зареєстрований разом з ним та вів спільне господарство, ОСОБА_1 звернувся до МО України із документами для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 5 рішення засідання комісії МО України, оформленим протоколом від 03.12.2020 №161, надані позивачем документи повернуті на доопрацювання з метою встановлення фактичного місця проживання згаданих у протоколі осіб та визначення належності до членів сім`ї загиблого (а.с. 9 т.1).

Вважаючи вказаний пункт рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (частина перша статті 16-1 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 16-3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних норм права Кабінетом Міністрів України 25.12.2013 прийнято постанову №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно із пунктом 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Отже, з наведених положень Порядку №975 вбачається, що документи можуть бути повернуті на доопрацювання виключно у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю. При цьому, у разі повернення документів на доопрацювання заявник має бути письмово повідомлений з обґрунтуванням мотивів повернення документів на доопрацювання.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення позивача про мотиви повернення документів на доопрацювання, що свідчить про порушення відповідачем абзацу 2 пункту 13 Порядку №975.

Крім того, згідно із пунктом 10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

Відповідно до матеріалів справи для отримання спірної виплати ОСОБА_1 було надано: копію паспорта позивача; копію свідоцтва про народження позивача; копію свідоцтва про народження загиблого; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копію витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 09.03.2020 №70 про виключення зі списків особового складу старшого сержанта ОСОБА_2 ; копію довідки від 06.03.2020 №292 про участь старшого сержанта ОСОБА_2 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення; копію лікарського свідоцтва про смерть від 04.03.2020 №476; реквізити для проведення операції поповнення карткового рахунку; копію акта проведення службового розслідування по факту загибелі 03.03.2020 старшого сержанта ОСОБА_2 ; довідку Мамекинської сільради від 08.08.2020 №358 про реєстрацію позивача та загиблого брата за однією адресою та ведення ними спільного господарства (а.с. 33-40, 42-48 т.2).

У поданому відзиві МО України зазначало про неподання позивачем повного переліку документів для прийняття рішення про призначення йому спірної допомоги, однак наведене спростовується матеріалами справи.

Так, позивачем було подано необхідний перелік документів для вирішення питання про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема, які підтверджували те, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого, однак відповідачем у порушення пункту 13 Порядку №975 повернуто документи заявнику на доопрацювання без письмового повідомлення із обґрунтуванням таких дій.

Крім того, причини повернення документів на доопрацювання, зазначені в рішенні, оформленому протоколом від 03.12.2020 №161, є суперечливими та ставлять позивача у правову невизначеність. Так, у рішенні вказано: «… в послужному списку особової справи зазначено, що ОСОБА_1 (брат загиблого) працює та проживає в м. Києві, тобто дані про місце проживання є суперечливими. Крім цього, за поданими документами неможливо визначити сімейний статус усіх членів родини, а також чи визнавалося в судовому порядку, що вони є членами сім`ї загиблого. Ураховуючи викладене повернути документи на доопрацювання з метою встановлення фактичного місця проживання згаданих осіб та визначення належності до членів сім`ї загиблого».

При цьому, доводи відповідача, наведені у відзиві, про необхідність подання позивачем рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) не були зазначені в рішенні і до того ж є необґрунтованими, оскільки такі документи мають надавати виключно особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні.

Позивач звернувся за допомогою як член сім`ї загиблого (рідний брат, який був зареєстрований разом із загиблим та вів спільне господарство), а не особа, яка перебувала на його утриманні.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з підстав, непередбачених чинним законодавством.

Окрім цього, визначаючись щодо можливості зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу спірну грошову допомогу, суд враховує таке.

За усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Крім того, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

При розгляді цієї справи судом враховано рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу належного врядування при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Так, у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно із практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до змісту спірного рішення, оформленого протоколом від 03.12.2020 №161, відповідач розглянув подані позивачем документи для призначення одноразової допомоги, не встановив підстав для відмови в задоволенні заяви, а необґрунтовано, за відсутності на те підстав, повернув їх на доопрацювання, що встановлено судом під час розгляду даної справи. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати МО України призначити та виплатити позивачу спірну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 №161, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого 03.03.2020 військовослужбовця - ОСОБА_2 , внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця - ОСОБА_2 , внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Міністерство оборони України (, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168).

Суддя С.В. Бородавкіна