Справа № 360/1959/22
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року справа №360/1959/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 360/1959/22 (головуючий І інстанції Качанок О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду перебування на посаді прокурора, половини строку навчання на денному факультеті у Рязанській вищій школі МВС РФ, та періоду проходження строкової військової служби;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з заявою ОСОБА_1 № 4113/ю-1200-21 від 22 вересня 2022 року;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з заявою ОСОБА_1 № 4113/ю-1200-21 від 22 вересня 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такі періоди: перебування на посадах стажиста помічника прокурора, помічника прокурора та старшого помічника Луганського прокурора з питань нагляду за дотриманням кримінально-виконавчого законодавства прокуратури Луганської області з 02 лютого 1993 року по 22 травня 1997 року 04 роки 03 місяці 21 день, половину строку навчання на денному факультеті Рязанської вищої школи МВС РФ з 01 вересня 1988 року по 27 липня 1992 року 01 рік 11 місяців 13 днів та період проходження строкової військової служби з 31 травня 1986 року по 23 червня 1988 року 02 роки 00 місяців 22 дні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 22.09.2022 згідно з заявою № 4113/ю-1200-21 від 22.09.2022 у розмірі 72 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із врахуванням раніше виплачених сум.

В обгрунтування позову зазначив, що є суддею у відставці та перебуває на обліку у відповідача з 22 липня 2020 року, як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

22.09.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з врахуванням до стажу роботи на посаді судді також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, строку перебування на посаді прокурора, а також строку проходження служби в армії.

Відповідач протиправно відмовив в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з зарахуванням спірних періодів, посилаючись на приписи ст.137 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви від 22.09.2022 № 4113/ю-1200-21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періоди: проходження строкової військової служби з 31.05.1986 по 23.06.1988 (02 роки 00 місяців 24 дні), навчання у Рязанській вищій школі МВС РФ з 01.09.1988 по 27.07.1992 (половина строку 01 рік 11 місяців 13 днів), роботи помічником прокурора, старшим помічником прокурора Прокуратури Луганської області з 19.08.1993 по 22.05.1997 (03 роки 09 місяців 04 дні).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 22 вересня 2022 року з урахуванням фактично сплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 у справі № 360/4709/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснило перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та застосувало показник відсоткового співвідношення, передбачений ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, у розмірі 56%.

Отже, оскільки зміна розміру відсоткового співвідношення з 86 до 56 відсотків проведено рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, то позивач має право оскаржити його в судовому порядку відповідно до ст. 122 КАС України протягом шести місяців з часу отримання рішення. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

При цьому статтею 137 Закону Про судоустрій і статус суддів (у редакції станом на дати виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання) було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже, аналіз приписів вказаної норми закону свідчить, що період проходження військової служби, навчання у навчальному закладі, час роботи в органах прокуратури до стажу роботи на посаді судді не зараховуються.

Позивач звернувся до пенсійного органу з заявою довільної форми про врахування спірних періодів до суддівського стажу, тому відповідачем не приймалося рішення за наслідками розгляду цієї заяви, а було надано лист- роз`яснення.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача здійснити позивачу перерахунок, втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону №1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді та що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області з 22.07.2020 по теперішній час, як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що підтверджується копіями трудової книжки, рішення Вищої ради правосуддя від 14.08.2020 № 2115/0/15-20 Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, наказу Апеляційного суду Луганської області від 21.07.2020 № 14-т Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1 , заяви про призначення довічного грошового утримання від 10.08.2020 та рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку про призначення пенсії № 06 від 14.08.2020.

Розрахунок стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.08.2020 № 5/212, виданий Апеляційним судом Луганської області, містить наступні періоди:

- з 31.05.1986 по 23.06.1988 служба в армії (02 роки 00 місяців 24 дні);

- з 01.09.1988 по 27.06.1993 навчання Рязанська вища школа МВС РФ (50 % строку навчання 02 роки 05 місяців 00 днів);

- з 19.08.1993 по 22.05.1997 помічник прокурора, старший помічник прокурора Прокуратури Луганської області (03 роки 09 місяців 04 дні);

- з 26.05.1997 по 11.12.2006 суддя Перевальського районного суду Луганської області (09 років 06 місяців 16 днів);

- з 12.12.2006 по 21.07.2020 суддя Апеляційного суду Луганської області (13 років 07 місяців 10 днів).

Всього стаж судді Юрченка А.В., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 03.08.2020 відповідно до вказаного розрахунку - 31 рік 04 місяці 24 дні.

Вищевказані періоди роботи та військової служби позивача також підтверджуються його трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Диплом позивача серії НОМЕР_3 щодо його навчання в Рязанській вищій школі МВС РФ, видано 27.07.1992. Також згідно з цим дипломом рішенням Державної екзаменаційної комісії від 27.07.1992 позивачу присвоєно кваліфікацію юрист. Таким чином, кінцевою датою навчання ОСОБА_1 є 27.07.1992, що відповідає змісту позовних вимог.

Оскільки вказаний вище розрахунок стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.08.2020 № 5/212, що виданий Апеляційним судом Луганської області містить певні неточності в періоді навчання позивача, а тому з метою правильного встановлення усіх обставин справи суд першої інстанції розглядав цей розрахунок в сукупності з іншими доказами, що підтверджують стаж роботи (навчання) позивача.

Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 він у період з 02.02.1993 по 18.08.1993 працював стажистом помічника Луганського прокурора з нагляду за дотриманням кримінально-виконавчого законодавства у прокуратурі Луганської області.

В довідці Апеляційного суду Луганської області від 05.08.2020 № 5/217/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 зазначено, що його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 50714,40 грн., з яких: посадовий оклад 31696,50 грн., доплата за вислугу років 60 % - 19017,90 грн.

Відповідно до витягу з рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку про призначення пенсії № 06 від 14.08.2020, що сформовано програмними засобами Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, відповідач на підставі заяви позивача від 10.08.2020 та доданих до неї документів призначив позивачу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків розміру суддівської винагороди з 22.07.2020.

При цьому, згідно з вказаним витягом страховий стаж (повний) ОСОБА_1 склав 34 років 02 місяців 10 днів, стаж на посаді судді зараховано у розмірі 23 роки 01 місяць 27 днів.

28.07.2021 позивач через портал електронних послуг Пенсійних фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Луганського апеляційного суду від 08.07.2021 № 68 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання cyддi у відставці, згідно з якою станом на 22 липня 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 184976,00 грн., в тому числі: посадовий оклад 115610,00 грн., доплата за вислугу років (60 %) 69366,00 грн.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.08.2021 № 06 позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 у справі № 360/4709/21, яке набрало законної сили 07.12.2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.08.2021 № 06 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Луганського апеляційного суду від 08.07.2021 № 68 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, з 22 липня 2020 року.

На виконання судового рішення відповідачем здійснено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Луганського апеляційного суду від 08.07.2021 № 68 та призначено позивачу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків розміру суддівської винагороди, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії № 06 від 29.06.2022.

22.09.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою довільної форми, в якій просив здійснити йому перерахунок стажу довічного грошового утримання судді у відставці, врахувавши (до стажу роботи на посаді судді) службу в армії з 31.05.1986 по 26.07.1988, половину строку навчання у вищому навчальному закладі з 1988 по 1992 рік, роботу помічником прокурора у Луганській прокуратурі по нагляду за дотриманням кримінально-виконавчого законодавства з 02.02.1993 по 22.05.1997.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.10.2022 № 3600-4113/Ю-02/8-1200/22 повідомлено, що відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.08.2020 № 5/212, стаж роботи позивача саме на посаді судді складає 23 роки 01 місяць 27 днів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці розраховано як 56 % від 184976,00 грн. (50 % - за 20 років на посаді судді, 6% - збільшення за 3 роки на посаді судді понад 20 років).

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховано відповідно до вимог чинного законодавства. Зарахувати службу в армії з 31.05.1986 по 23.06.1988, половину строку навчання в Рязанській вищій школі МВС РФ з 01.09.1988 по 27.06.1993, роботу на посаді помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Луганської області з 19.08.1993 по 22.05.1997 до стажу роботи на посаді судді відсутні законні підстави.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що на час призначення позивача на посаду судді діяли норми закону, які передбачали врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку, календарний період проходження військової служби, половина строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, роботу помічником прокурора.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, який набрав чинності з 30.09.2016 року (далі Закон №1402).

Згідно частини третьої статті 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону № 1402 пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як свідчать матеріали справи, позивач призначений на посаду судді Перевальського районного суду Луганської області 26 травня 1997 року.

На час призначення позивача суддею діяв Закон «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862 (далі Закон № 2862) та постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». (далі Постанова № 865)

Абзац 2 частини четвертої статті 43 Закону № 2862 визначав, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх визначених осіб стажу роботи на посаді судді не менш 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Аналогічний правовий висновок неодноразово викладався Великою Палатою Верховного Суду, Верховним Судом в постановах від 14 червня 2018 року у справі № 9901/382/18, від 02.04.2019 року по справі № 607/8578/17 тощо.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неврахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періодів проходження строкової військової служби з 31.05.1986 по 23.06.1988 (02 роки 00 місяців 24 дні), навчання у Рязанській вищій школі МВС РФ з 01.09.1988 по 27.07.1992 (половина строку 01 рік 11 місяців 13 днів), роботи помічником прокурора, старшим помічником прокурора Прокуратури Луганської області з 19.08.1993 по 22.05.1997 (03 роки 09 місяців 04 дні), - та зобов`язав відповідача зарахувати ці періоди позивача до стажу роботи на посаді судді.

З огляду на вищевикладене є неприйнятними доводи апелянта, що строкова військова служба, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, робота помічником прокурора, старшим помічником прокурора не входить до стажу на посаді судді.

Щодо доводів відповідача про звернення позивача з заявою про перерахунок довільної форми суд зазначає наступне.

Позивач дійсно звернувся до управління із заявою не встановленого зразка (довільної форми), відповідно до якої просив здійснити перерахунок стажу довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням до стажу позивача на посаді судді строкової військової служби, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, роботи стажистом, помічником прокурора, старшим помічником прокурора.

Заява містить всі необхідні дані для вчинення відповідних дій щодо її розгляду та прийняття відповідного рішення.

Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 по справі № 537/3480/17 зазначив про необхідність уникати надмірного формалізму при розгляді питань недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, якщо зміст заяви містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а відповідь пенсійного органу свідчить, що неналежна форма заяви не була підставою для відмови.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, розглянувши заяву позивача в порядку Закону України Про звернення громадян без прийняття відповідного рішення, допустив надмірний формалізм, оскільки у відповіді зазначив про відсутність підстав для перерахунку довічного утримання позивача з врахуванням спірних періодів до стажу роботи позивача на посаді судді.

Тобто відповідач розглянув по суті заяву позивача про перерахунок, без прийняття відповідного рішення, при цьому недодержання позивачем форми заяви не було підставою для відмови в перерахунку.

Щодо доводів відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок 22.09.2022 року, відповідь ГУ ПФУ в Луганській області про відмову в перерахунку викладена листом від 04.10.2022, а до суду з цим позовом позивач звернувся 15.11.2022 року.

Таким чином, ОСОБА_1 не пропустив встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду з цим позовом.

Суд не приймає доводи апелянта, що зміна розміру відсоткового співвідношення для обчислення щомісячного довічного грошового утримання позивача з 86 до 56 відсотків суддівської винагороди проведено рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки зміна відсоткового розміру суддівської винагороди не є спірною у даній справі.

Спірним питанням у справі є не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді певних періодів його роботи та відповідно не проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням збільшеного стажу роботи на посаді судді.

Щодо доводів відповідача про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, з огляду на протиправну поведінку відповідача, який відмовився приймати рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням спірних періодів до стажу роботи позивача на посаді судді, - суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача, як зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періодів проходження строкової військової служби, навчання у Рязанській вищій школі МВС РФ, роботи помічником прокурора, старшим помічником прокурора, так і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 22 вересня 2022 року.

Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 360/1959/22 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 360/1959/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 04 квітня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв