Справа № 761/25820/22
Суддя: Романишена І. П.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/341/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач), в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить суд:

- постанову 1КІ № від 11 листопада 2022 року про накладення адміністративного стягнення в розмір 680, 00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану в режимі фотозйомки, як противоправну скасувати;

- відшкодувати позивачеві здійснені ним витрати, які є наслідком винесення постанови у сумі 12076,40 грн, зокрема, за примусову евакуацію і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчиков в розмірі 2087,80 грн, судові витрати в розмірі 1488,60 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що 11 листопада 2022 року інспектором з паркування Управління (інспекції) з паркування Департаменту інфраструктури КМДА Кушніром Олексієм Миколайовичем в режимі фотозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу автомобілем NISSAN LEAF, державний номерний знак НОМЕР_1 о 17 годині 33 хвилини за адресою: вулиця Щекавицька, 2/8 у місті Києві, у зв`язку з чим винесено постанову серії 1КІ № та складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, з огляду на те, що 11 листопада 2022 року о 17 годині 20 хвилин, вона разом зі своїми чоловіком та матір`ю, вийшли з автомобіля NISSAN LEAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши його на паркінгу біля офісу за адресою: вулиця Щекавицька, 2/8 у місті Києві, повернувшись через декілька годин, автомобіль з паркінгу зник, у зв`язку з чим, позивачем було викликано поліцію та подано відповідну заяву про зникнення автомобіля.

Наступного дня, як вказано у позовній заяві, позивач «викупила» автомобіль зі штрафного майданчика для можливості користування ним. Проте, як зазначає позивач, двері, капот та багажник автомобіля на території спеціального майданчика, в порушення вимог пункту 6 частини ІІ Порядку обліку прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів, що зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках, опечатано (опломбовано) не було.

Позивач наголошує, що оскаржувану постанову складено на підставі фотозйомки, яка не засвідчує і не підтверджує факту порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортним засобом, а події 11 листопада 2022 року о 17 год. 33 хв. за адресою вулиця Щекавицька, 2/8 відбувались в повній непроглядній темряві, що, на переконання позивача, свідчить про те, що (як зазначено безпосередньо в позові) інспектор просто точно знав заздалегідь «що десь тут є або був пішохідний перехід» і можна «брати» будь-яку машину біля нього.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що пішохідний перехід, біля якого нібито стояв автомобіль, втратив свою розмітку ще кілька років тому, її не видно навіть в сонячний день, а вночі не видно взагалі. Знак пішохідного переходу також не видно в темряві та його захиляє дерево.

Крім того, позивач зазначає й про те, що відсутні відомості щодо того, яким чином та за допомогою якого приладу було встановлено кількість метрів від пішохідного переходу.

Також, позивач вказує про свою впевненість, що її автомобіль не заважав дорожньому руху ані автомобілям, ані пішоходам, що на її переконання свідчить про відсутність підстав для примусової евакуації транспортного засобу позивача.

Водночас, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач також вказує на те, що в акті огляду транспортного засобу не вказано, на скільки кілометрів евакуйовано автомобіль та куди саме, а відомості про відповідальну особу, яка прийняла автомобіль на зберігання на спеціальному майданчику в акті відсутні, як і не зазначено ім`я та по батькові водія евакуатора ОСОБА_2 . Більш того, позивач стверджує, що відомості про власника евакуатора в акті огляду транспортного засобу є неправдивими, що на переконання позивача, може свідчити про ознаки вчинення інспектором з паркування кримінального правопорушення за статтею 366 Кримінального кодексу України.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останній надано строк для усунення виявлених недоліків.

07 грудня 2022 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про усунення недоліків разом з клопотанням про витребування доказів, позовною заявою в новій редакції з доданими до неї документами та документом про доплату судового збору.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

27.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Івашова Г.Л. наголосила, що позивачем не доведено відсутність підстав для притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення та відповідно не спростовано правомірність дій інспектора з паркування. Так, інспектор з паркування встановивши відповідальну особу, а саме: гр. ОСОБА_3 , за якою зареєстровано автомобіль NISSAN LEAF номерний знак НОМЕР_1 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення від 11.11.2022 року серії 1КI №, відповідно до якої на позивача було накладено штраф у розмірі 1360 грн. за порушення вимог ч.3 ст.122 КУпАП, пп.г п.15.9 ПДР. Стосовно посилань позивача на порушення інспектором ст.122 КУпАП, представник суб`єкта владних повноважень зауважує, що відповідні доводи позивача є безпідставними та неогрунтованими, зокрема, з тієї підстави, що матеріали фотофіксації щодо зупинення транспортного засобу позивача ближче 10 метрів від пішохідного переходу 11.11.2022 року о 17 год. 32 хв. на вул.Щекавицька, 2/8 в м.Києві, є доказом в адміністративній справі, оскільки безпосередньо свідчить про наявність та правопорушення, вчиненого позивачем. Також представник відповідача наголошує увагу, що позивач не враховує положення ч.1 ст. 280 КУпАП. Оскаржувану постанову було складено о 17 год. 32 хв. в той час як, комендатська година в м.Києві діяла з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., тому твердження позивача про відсутність часу для повернення додому на переконання представника відповідача є необгрунтованим. Окрім цього у відзиві зауважено, що в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11.11.2022 року складеного о 17 год. 33 хв. вказано ПІБ водія- ОСОБА_4 , а тому твердження позивача щодо пошуку транспорного засобу не підтверджуються доказами. Представник відповідача зазначає, що заявлений позов є не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідь на вказаний відзив від позивача до суду не надходила, а тому суд, з урахування розумного строку розгляду даної адміністративної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, вирішує даний спір за наявними в матеріалах справи доказами, з урахування доводів позивача стосовно задоволення вимог, а також викладених у відзиві представником суб`єкта владних повноважень аргументів щодо законності постанови про адміністративне правопорушення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9. Розділу 1 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Згідно частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини 4 статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у відповідача відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Суб`єктом правопорушення в цій статті в разі вчинення передбачених частинами першою-третьою цієї статті правопорушень, зокрема у виді порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису) (примітка до статті 122 КУпАП).

Так, судом встановлено та не заперечується позивачем, що останній на праві власності належить транспортний засіб автомобіль марки NISSAN LEAF, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 11 листопада 2022 року, винесеної головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кушніром Олексієм Миколайовичем (далі по тексту - постанова), ОСОБА_1 11 листопада 2022 року о 17 годині 32 хвилини на вулиці Щекавицька, 2/8 в місті Києві порушила вимоги пункту 15.9 «г» Правил дорожнього руху, а саме: транспортний засіб зупинено на пішохідному переході або ближче 10 метрів до нього, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), у зв`язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Крім того, зі змісту постанови вбачається, що технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення є Термінал ParkUP.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2022 року о 17 годині 33 хвилини головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кушніром Олексієм Миколайовичем складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно до якого останній відповідно до статті 265-4 КУпАП здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: місто Київ, вулиця Набережна - Лугова, 4. Транспортний засіб для його доставлення на спеціальний майданчик прийняв ФОП ОСОБА_5 , евакуатор Мерседес (ДНЗ НОМЕР_2 ), водій ОСОБА_2 .

Позивач з вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно підпункту «г» п. 15.9 ПДР - зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частин 1-3 статті 122 КУпАП.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже було зазначено судом, порушення ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувану постанову складено щодо особи, підстав для звільнення якої від адміністративної відповідальності за статтею 279-3 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до примітки до статті 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у несплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Як встановлено судом, на веб-сайті, посилання на який міститься в оскаржуваній постанові, через ідентифікатори доступу до фото/відеоматеріалів правопорушення - номер постанови від 11 листопада 2022 року транспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 міститься п`ять фотознімків, виконаних з різних ракурсів, які відображають: дату порушення - 11 листопада 2022 року, час вчинення правопорушення - 17:32.

Вказані фото правопорушення в роздрукованому вигляді долучено до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до вказаних матеріалів фотофіксації правопорушення (3й та 5й фотознімки) транспортний засіб NISSAN LEAF, державний номерний знак НОМЕР_1 припаркований біля дорожнього знаку «Пішохідний перехід» на відстані 4,55 метрів від розмітки «зебра», якою саме позначений пішохідний перехід.

Наведене в сукупності свідчить, що розміщення вказаного транспортного засобу на відстані менше ніж 10 метрів від пішохідного переходу чітко підтверджується матеріалами фотофіксації.

При цьому, слід наголосити, що факт того, що відстань від транспортного засобу до пішохідного переходи становить менше 10 метрів не викликає жодних сумнівів у суду, у зв`язку з чим необґрунтованими є твердження позивача про те, що автомобіль було припарковано в іншому місці. Також, є безпідставними твердження позивача щодо не здійснення інспектором вимірювань точної відстані, оскільки в даному випадку вказані обставини підтверджені матеріалами фотофіксації.

Більш того, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що станом на момент виникнення спірних правовідносин в місці вчинення правопорушення було відсутнє вуличне освітлення, дорожній знак «Пішохідний перехід» захиляє дерево, а сама розмітка «зебра» ледве помітна при денному освітленні.

Наведене в сукупності свідчить про те, що у посадової особи відповідача були наявні правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що фактично позивачем не заперечується факт порушення ПДР, остання лише стверджує, що вона не бачила дорожнього знаку «Пішохідний перехід» та відповідну розмітку на дорозі.

Дана обставина, на переконання суду, свідчить про визнання позивачем факту скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частини 3 статті 122 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що тимчасове затримання транспортного засобу інспектор з паркування здійснив правомірно, керуючись статтею 265-4 КУпАП.

При цьому, слід також наголосити на тому, що позивач не оскаржувала дії інспектора з паркування щодо тимчасового затримання транспортного засобу. Навпаки, самостійно зазначила у своїй позовній заяві, що наступного дня здійснила оплату за перебування транспортного засобу на спеціальному майданчику та забрала автомобіль за адресою, що була зазначена в акті огляду.

Тобто, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на вчинення правопорушення, відповідно, про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та відшкодування шкоди.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації): 01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 6, .

Повний текст рішення суду складений 04.04.2023 р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА