Справа № 280/5669/22
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5669/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року (суддя Мінаєва К.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/5669/22

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

про скасування постанови, закриття виконавчого провадження,-

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач або скаржник) звернувся до суду із позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив закрити виконавче провадження №67230616 від 25.10.2021, відкрите державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Грінберг Ю.М. про стягнення з позивача суми виконавчого збору у розмірі 21927,83 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що виконавче провадження №67230616 походить від виконавчого провадження №36036129 від 29.01.2013, яке закінчено 21.10.2021 року на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчого документу, а відтак наявні підстави для скасування постанови №67230616 від 25.10.2021.

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору від 29.01.2013 року підлягала виконанню в окремому виконавчому провадженні після завершення виконавчого провадження про стягнення боргу з позивача, що було здійснено у відповідності до норм ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, підтримавши висновки суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що на виконанні у Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №36036129 про стягнення з позивача на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованості у розмірі 219 278,28 грн. відповідно до виконавчого листа від 16.08.2010, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

29.01.2013 в межах виконавчого провадження №36036129 державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Новіковою І.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 21 927,83 грн.

25.06.2013 на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Новіковою І.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а саме до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яким згодом була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження.

11.10.2015 старшим державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Новіковою І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48961420, однак 07.06.2017 заступником начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Піхотенко А.С. постановлено передати виконавчий документ Дніпровському відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

13.06.2017 старшим державним виконавцем Дніпровському відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дзюбою І.В. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №48961420, а 21.10.2021 зазначене провадження про стягнення 219 278,28 грн. закінчено згідно з повідомленням стягувача про погашення боргу від 17.09.2015.

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Грінберг Ю.М. від 25.10.2022 відкрито виконавче провадження №67230616 про стягнення 21 927,83 грн. виконавчого збору.

Постановою від 17.11.2021 року приєднано виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження (а.с. 16).

Вважаючи протиправним стягнення з позивача суми виконавчого збору у виконавчому провадженні №67230616, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що як Законом № 606-XIV, так і у Законі № 1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору. Судом першої інстанції встановлено, що постанова від 29.01.2013 про стягнення виконавчого збору в сумі 21 927,83 грн., на підставі якої відкрито виконавче провадження ВП №67230616 від 25.10.2021, позивачем не оскаржена та є чинною. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позивач просить закрити виконавче провадження, однак чинне законодавство не містить такого поняття як «закриття виконавчого провадження», а при розгляді справи не встановлено обставин, які б стали підставою для закінчення виконавчого провадження ВП №67230616. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, Законами № 606-XIV та № 1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, однак відмінність полягає у тому, що відповідно до Закону № 606-XIV таку постанову державний виконавець виносить одночасно з початком примусового виконання рішення, яким є сплив строку для самостійного його виконання, тоді як відповідно до Закону № 1404-VIII така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження з указаних підстав.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення спірної постанови ВП №67230616 від 25.10.2021 є виконавчий документ, а саме постанова від 29.01.2013 про стягнення виконавчого збору в сумі 21 927,83 грн., яка винесена згідно приписів Закону №606-XIV в межах виконавчого провадження №36036129, у зв`язку з початком примусового виконання виконавчого листа від 16.08.2010, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Як зазначає відповідач, підставою для закінчення виконавчого провадження № 48961420 було повідомлення стягувача від 17.09.2015 року про анулювання (прощення) частини боргу, надане відповідачу 12.10.2021 року.

Разом з тим, з наданої апеляційному суду копії такого повідомлення не можливо достеменно встановити, що воно надійшло на адресу Дніпровського відділу ДВС саме у 2021 році. Крім того, такий доказ не був наданий в суді першої інстанції, копія його не засвідчена належним чином, службові відмітки є нерозбірливими, а головне він адресований позивачу, а не відповідачу, а тому є неналежним і не може бути наданий на підтвердження того, що виконавче провадження не могло бути закінчено значно раніше, якщо приймати до уваги, що погашення боргу відбулося у 2015 році.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу жодних дій, направлених на стягнення боргу, - з 2015 по 2021 рік відповідачем не здійснювалось.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 29.01.2013 року постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом. Вимоги до виконавчого документа станом на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору були визначені статтею 18 вказаного Закону.

Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вочевидь, таким вимогам постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 36036129 від 29.01.2013 року не відповідає, оскільки найменування органу, що видав виконавчий документ, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб не зазначені. Строк, встановлений для добровільного виконання зазначений «до…року».

Згідно п.6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Крім того, відсутні докази одержання постанови боржником, що залишає відкритим питання щодо строку її оскарження.

Згідно ст. 28 Закону у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше

наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Виконавче провадження підлягало закінченню за п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, оскільки фактично виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом у вересні 2015 року.

Водночас, не пізніше наступного дня мало бути відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, відповідач мав надати належні докази, які дають змогу встановити час, коли виникли обставини, що стали підставою для закінчення виконавчого провадження та відкрито провадження за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Втім таких доказів суб`єктом владних повноважень не надано.

Колегія суддів враховує положення абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України суб`єктом владних повноважень рішення має прийматися своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що відкриття виконавчого провадження 67230616 від 25.10.2021 року на підставі постанови про стягнення виконавчого збору за постановою державного виконавця № 36036129 від 29.01.2013 року з урахуванням повідомлення стягувача про погашення боргу від 17.09.2015 року виходить за межі розумного строку.

Крім того, суд враховує, що позивач є учасником бойових дій, інвалідом 3 групи внаслідок війни (а.с. 38), а тому відкриття виконавчого провадження за межами розумного строку через шість років після погашення (списання) боргу покладає на позивача надмірний тягар.

Колегія суддів зазначає, що позивач просив закрити виконавче провадження №67230616 від 25.10.2021, відкрите державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Грінберг Ю.М. про стягнення з позивача суми виконавчого збору у розмірі 21927,83 грн.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки він виходить за межі компетенції суду, адже закриття виконавчого провадження є дискреційними повноваженнями відповідача. Однак, у відповідності до ст. 245 КАС України суд у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, тому апеляційний суд вважає, що належним способом захисту права позивача є визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 67230616 від 25.10.2021 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що у відповідності до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення та прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 280/5669/22 скасувати.

Позов задовольнити частково. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 67230616 . В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2023 року.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко