Справа № 480/5617/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 р. Справа № 480/5617/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 15.08.22 по справі № 480/5617/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області

про визнання незаконними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконними та скасувати вимоги:

- №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 у розмірі 31639,08 грн.;

- № Ф-1009-54-У від 27.05.2019 у розмірі 7668,54 грн.;

- № Ф-1009-54-У від 05.11.2019 у розмірі 5508,36 грн.;

- № Ф-1009-54-У від 09.11.2020 у розмірі 9049,48 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 частково задоволено позов.

Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) сформовані Головним управлінням Державної податкової служби у Сумській області за №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 в частині нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за 2017р., І, ІІ, ІІІ квартали 2018р. на суму 15819 грн. 54 коп., а також від 27.05.2019 в частині нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за ІV квартал 2018р. на суму 2457,18 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 308 грн. 09 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що право на звільнення від сплати за себе єдиного внеску у 2017-2021 роках мали ФОП, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачено. Зауважив, що позивач не відноситься до жодної з категорії платників, які звільнені від сплати за себе єдиного внеску. Тому, ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю його державної реєстрації ФОП, був забов`язаний сплачувати в 2017-2021 роках єдиний внесок. Також відповідач зазначив, що доказів які б свідчили про те, що позивач здійснював трудову діяльність як найманий працівник за якого роботодавець сплачував єдиний соціальний внесок до суду не надано.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 09.07.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Сумській області як платник, що перебуває на загальній системі оподаткування. Вказані обставини визнають сторонами та підтверджуються, крім іншого копією рішення (а.с.46) та додатковими поясненнями представника відповідача (а.с.146).

Згідно записів трудової книжки (а.с.61-63, 65), позивач:

з 13.09.2006 по 21.05.2008 перебував у трудових відносинах з Сумською обласною філією АКБ "Укрсоцбанк";

з 22.05.2008 по 15.03.2010 перебував у трудових відносинах з ВАТ "Сведбанк" (правонаступник "ОмегаБанк");

з 01.04.2010 по 21.10.2010 перебував у трудових відносинах з УБП "Укртехносинтез" (ТОВ);

з 25.10.2010 по 11.08.2011 перебував у трудових відносинах з ПАТ "ВТБ Банк";

з 12.08.2011 по 27.02.2012 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Кредит Оптима Банк" (правонаступник Фінансова Компанія "Аверс" ПАТ);

з 12.03.2012 по 13.04.2016 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна".

В 2016 році позивач виїхав до Королівства Іспанія та 21.09.2016 був зареєстрований у м. Оліва, що підтверджується копією довідки про реєстрацію (а.с.92,93). Також позивачем подано докази про підтвердження податкового резидентства Іспанії (а.с.94,95).

ГУ ДПС в Сумській області було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-1009-54-У, зокрема:

- № Ф-1009-54 У від 06.11.2018 на суму 31 639,08 грн. за період 2017р., І,ІІ, ІІІ квартали 2018р. (а.с.6,160), яка відповідачем для виконання була надіслана до Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми супровідним листом від 06.12.2018 (а.с.159);

- № Ф-1009-54 У від 27.05.2019 на суму 7 668,54 грн. за ІV квартал 2018р., І квартал 2019р. (а.с.8,154), яка відповідачем для виконання була надіслана до Зарічного відділ державної виконавчої служби м. Суми супровідним листом від 16.10.2019 (а.с.153);

- № Ф-1009-54 У від 05.11.2019 на суму 5 508,36 грн. за ІІ та ІІІ квартали 2019р. (а.с.5 зворот,162), яка відповідачем для виконання була надіслана до Зарічного відділ державної виконавчої служби м. Суми супровідним листом від 13.03.2020 (а.с.161); ;

- № Ф-1009-54 У від 09.11.2020 на суму 9049,48грн. за ІV квартал 2019р., І, ІІ, ІІІ квартали 2020р. (а.с.7 зворот,158), яка відповідачем для виконання була надіслана до Зарічного відділ державної виконавчої служби м. Суми супровідним листом від 22.01.2021 (а.с.157).

Рішенням ГУ ДПС у Сумській області від 06.07.2021 №385/18-28-24-06 (а.с.46), з огляду на правову позицію у зразковій адміністративній справі №520/3939/9, встановлено, що за 2017-2018 роки позивачу відбувалося помилкове подвійне нарахування єдиного внеску, яке підлягає вилученню, тому вирішено відкоригувати нарахування по ЄВ у розмірі 18276,72грн. за 2017-2018 роки.

Втім ГУ ДПС в Сумській області було сформовано ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-1009-54-У від 25.11.2021 на суму 2200,00грн. (а.с.156), яка відповідачем для виконання була надіслана до Зарічного відділ державної виконавчої служби м. Суми супровідним листом від 14.01.2022 (а.с.155).

Позивач, не погодившись із вимогами про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018, від 27.05.2019, від 05.11.2019 та від 09.11.2020, звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на прийняте рішення про коригування ІКП від 06.07.2021, оскаржувані вимоги за №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 та від 27.05.2019, в які включені суми подвійного нарахування позивачу єдиного внеску за 2017р. та 2018р. у розмірі 18276,72грн., перебувають у державній виконавчій службі на виконанні, що підтверджується матеріалами справи. Суд з метою ефективного захисту прав позивача вважав необхідним визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДПС у Сумській області за №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 в частині нарахування єдиного внеску за 2017р., І, ІІ, ІІІ квартали 2018р. на суму 15819 грн. 54 коп., а також від 27.05.2019 в частині нарахування єдиного внеску за ІV квартал 2018р. на суму 2457,18грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено положеннями Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3 цієї ж частини статті 1 Закону №2464, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

За приписами ч.ч.2 та 3 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (ч.8 ст. 9 Закону №2464 в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.07.2017).

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4); особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п.5).

Згідно пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Таким чином, як вбачається із системного аналізу вказаних норм фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що позивачу у період 2017-2018рр. нараховувався єдиний внесок одночасно як фізичній особі - підприємцю так і особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, втім доказів перебування на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у тому числі доказів звернення з відповідною заявою про взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності, подання відповідної звітності, матеріали справи не містять.

При цьому, Велика палата Верховного Суду під час розгляду зразкової справи №520/3939/19 (постанова від 04 грудня 2019 року) після системного аналізу норм Закону № 2464-VI та Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, дійшла висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом №2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Великою Палатою Верховного Суду також відмічено, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Відтак, оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як такий платник, відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі - підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та повторно нарахував на цій підставі єдиний внесок.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 та від 27.05.2019, сформовані ГУ ДПС в Сумській області, включали подвійне нарахування позивачу єдиного внеску за 2017р. та 2018р. на загальну суму 18276,72грн., у тому числі вимога від 06.11.2018 - на суму 15819грн.54коп., нарахованої за 2017р.-І-ІІІ квартали 2018р., а також вимога від 27.05.2019 - на суму 2457,18грн., нарахованої за ІV квартал 2018р. Згодом таке нарахування єдиного внеску за 2017-2018рр. на загальну суму 18276,72грн. відповідачем було визнано як помилково нараховане, та прийнято рішення від 06.07.2021 № 385/118-28-24-06-13 про коригування ІКП від 16.07.2021 на загальну суму 18276,72 грн. (а.с.46).

Згідно із п.4 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Міністерством фінансів України наказом від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790 (далі - Інструкція №449) після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику другий примірник такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та:

якщо вимога податкового органу скасовується чи змінюється судом, підшивається і примірник (копія) рішення суду до справи платника поряд з другим примірником вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд;

у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених статтею 25 або іншими положеннями Закону, підшивається і копія рішення про списання.

Відповідно до п. 5 вказаного ж розділу Інструкції №449 податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Якщо платник частково сплатив суми недоїмки та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення.

При цьому, відповідно до п.6, 7 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, серед іншого, податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VI вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, податковий орган подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції. У вказаному додатку 9, зокрема, передбачено, що податковий орган надсилає до органу державної виконавчої служби повідомлення, в якому вказує який борг, по якій саме вимозі, в якій сумі сплачено, та у зв`язку з чим вважати таку вимогу відкликаною (п. 7 розділу VІ Інструкції №449).

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) виконується державною виконавчою службою у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому податковий орган має право відкликати вимогу про сплату боргу (недоїмки), надісланої на виконання до органів державної виконавчої служби лише на повну сплату суму боргу (п.7 розділу VІ Інструкції №449).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки оскаржувані вимоги за №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 та від 27.05.2019, в які включені суми подвійного нарахування позивачу єдиного внеску за 2017р. та 2018р. у розмірі 18276,72грн., перебувають у державній виконавчій службі на виконанні, що підтверджується матеріалами справи, з метою ефективного захисту прав позивача необхідно визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДПС у Сумській області за №Ф-1009-54-У від 06.11.2018 в частині нарахування єдиного внеску за 2017р., І, ІІ, ІІІ квартали 2018р. на суму 15819 грн. 54 коп., а також від 27.05.2019 в частині нарахування єдиного внеску за ІV квартал 2018р. на суму 2457,18грн.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року по справі № 480/5617/21 в частині задоволення позовних вимог прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат (в т.ч. витрат на професійну правничу правову допомогу) по даній справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 по справі № 480/5617/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва