Справа № 200/715/23
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року Справа№200/715/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому проваджені) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.02.2023 року зі сплатою заборгованості по ній на його банківський рахунок НОМЕР_1 відкритий у АТ «Ощадбанк».

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким виплата пенсії зупинена. Позивач вважає зазначену бездіяльність відповідача протиправною, з огляду на те, що виплату пенсії було припинено не з підстав, передбачених статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, вважає свої права на пенсійне забезпечення порушеними.

Ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що за матеріалами електронної пенсійної справи внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м.Маріуполі (далі Головне управління) як отримувач пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії ОСОБА_1 проведена по 29.02.2016.

З 01.03.2016 виплата пенсії ОСОБА_1 припинена на підставі статті 12 Закону №1706.

Листом від 30.05.2022 №8547-7473/Б-15/8-0500/22 пенсіонера було повідомлено про необхідність особистого звернення до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця проживання (реєстрації) з заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог Порядку №22-1 (лист додається).

За даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» ОСОБА_1 звернувся 30.01.2023 року із заявою №1376 щодо зміни виплатних реквізитів (інформування про зміну адреси) через вебпортал Пенсійного фонду України.

За результатами розгляду наданих документів ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні перерахунку у зв`язку з необхідністю подати заяву про поновлення виплати пенсії відповідно до чинного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, призупинення виплати пенсії Позивачу здійснено з урахуванням всіх нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини з питань призначення та виплати соціальних виплат (в тому числі пенсійних) внутрішньо переміщеним особам.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , є пенсіонером за віком (посвідчення НОМЕР_4 ), отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується відповідною довідкою від 20.11.2014 №).

Листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 30.05.2022 № 8547-7473/Б-15/8-0500/22 повідомлено позивача, що з 01.03.2016 виплату пенсії призупинено відповідно до ст.12 Закону №1706. Для поновлення виплати пенсії необхідно надати заяву та документи, визначені п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (документ, що засвідчує особу, документ про присвоєння ідентифікаційного коду, довідка про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи), до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця проживання (реєстрації) заявника.

У зв`язку із запровадженням Національним банком України міжнародного номеру банківського рахунку, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018 №162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні», рекомендовано надати заяву з реквізитами банківського рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк», що відповідає вимогам зазначеної постанови.

30.01.2023 позивачем надано до ГУ ПФУ в Донецькій області реквізити банку для перерахунку пенсії.

Листом Відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на заяву ОСОБА_1 від 30.01.2023 № 1376 повідомило, що Головноим управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в переведенні виплати пенсії на зазначені реквізити банку. Зазначено, що для поновлення виплати пенсії необхідно надати заяву та документи, визначені п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (документ, що засвідчує особу, документ про присвоєння ідентифікаційного коду, довідка про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи), особисто до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця проживання (реєстрації) заявника.

Суд зазначає, що відповідачем не надано рішення про припинення нарахування та виплату пенсії позивачу, лише зазначено загальну норму ст.12 Закону №1706.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених статтею 49 Закону №1058.

Доказів прийняття такого рішення та доведення його до позивача сторонами суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що рішення про припинення виплати пенсії відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Відповідачем не приймалось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 01.02.2023 пенсійний орган безпідставно не виплачує Позивачу пенсію.

Суд вважає неправомірним посилання відповідача на Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до частини першої Розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в абзаці дев`ятому статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слова «довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» виключено.

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20 жовтня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

З наведеного вбачається, що з часу набрання чинності вказаним Законом, а саме з 13 січня 2016 року, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не передбачено законом, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб. На структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

За приписами пункту 71 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача від 20.11.2014 № органом, який її видав.

При цьому суд зазначає, що наявність рішення Комісії про відмову у поновлені виплати пенсії позивачу, не є підставою для припинення її виплати позивачу, за відсутності відповідного рішення пенсійного фонду, яке відповідає статті 49 Закону № 1058.

Відповідна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, суд зазначає наступне.

Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Таке рішення суд ухвалив у справі за переглядом судових рішень стосовно спору про припинення виплат особі, яка постійно проживає за кордоном. Між тим, важливим залишається загальний принцип, висвітлений в цьому рішенні, який пов`язаний із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проголошує непохитність права людини щодо володіння своєю власністю. Цей принцип безпосередньо висвітлений у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, де поважний суд встановив порушення Конвенції у разі залежності на отримання пенсії від місця проживання особи.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, суд вважає, що відповідач не може посилатися на відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, оскільки порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

В якості джерела міжнародного права національні суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», де поважний суд встановив обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території (в даному випадку - Придністров`я), вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Отже суд приходить до висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Так, відповідно до квитанції від 22.02.2023 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77,90, 139, 241-246,250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату пенсії з 01.02.2023 зі сплатою заборгованості по ній на його банківський рахунок НОМЕР_1 відкритий у АТ «Ощадбанк».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 858,88 гривень.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 31.03.2023 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв