Справа № 120/9475/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

31 березня 2023 р. Справа № 120/9475/22
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2023 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.07.2019 пенсії максимальним розміром.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.03.2022 пенсії максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити з 01.07.2019 пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати з 01.03.2022 ОСОБА_1 пенсію з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", без обмеження пенсії максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.

15.02.2023 до суду надійшла заява позивача, у якій він просить суд винести додаткове рішення, в якому вказати такі складові пенсії як «збільшення, підвищення та допомоги до пенсії», а також визначити кінцевий термін «до внесення відповідних змін у законодавство щодо обмежень». Позивач вважає, що саме визначеність терміну (періоду) протягом якого відповідач повинен виконувати рішення суду без накладення на нього зобов`язань на майбутнє, забезпечить повноту, чіткість та зрозумілість рішення суду.

Ухвалою суду від 20.02.2023 вирішено здійснювати розгляд заяви позивача в порядку письмового провадження.

24.02.2023 від представника відповідача надійшли пояснення, у яких останній просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача про винесення додаткового рішення, оскільки вважає, що суд виніс рішення в межах позовних вимог позивача.

Визначаючись щодо заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд вказує наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Таким чином, підставою для прийняття додаткового рішення є не ухвалення судом рішення щодо однієї із позовних вимог.

У заяві про винесення додаткового рішення позивач просить суд вказати у резолютивній частині рішення щодо зобов`язання відповідача виплачувати пенсію з врахуванням збільшення, підвищення та допомоги до пенсії з 01.07.2019, оскільки це ті складові, які на думку позивача, йому не виплачуються.

У рішенні від 31.01.2023, суд звернув увагу позивач та встановив, що зменшення пенсії позивача з 01.07.2019 відбулося внаслідок застосування відповідачем максимального розміру пенсії, а не з підстав неврахування доплати як інваліду 2-ї групи, що підтверджується розрахунками пенсії. Тому, суд не вбачав підстав для зобов`язання пенсійного органу проводити перерахунок і виплатити пенсію позивачу з урахуванням збільшення, підвищення та допомоги до пенсії з 01.07.2019, адже пенсія позивача була зменшена з інших підстав, а саме: обмеження максимальним розміром.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Тобто, вказана у заві про винесення додаткового рішення вимога позивача вже досліджена судом та врахована при винесенні рішення від 31.01.2023, тому не потребує повторного аналізу. Право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром захищене та судом обрано найбільш ефективний спосіб захисту.

Також, суд критично оцінює посилання позивача щодо необхідності зазначення у рішенні такого кінцевого терміну як «до внесення відповідних змін у законодавства щодо обмежень», виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови №7 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013, частиною 6 передбачено: зміст ухвалених судових рішень повинен відповідати приписам статей 163, 165, 183-3, 183-4, 206, 207, 231, 232 КАС України. Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Разом з тим суди повинні звернути увагу, що за приписами частини четвертої статті 183-2 КАС України за результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав ухвалює законне рішення. З огляду на вимоги частини четвертої та шостої вказаної статті постанова, прийнята у скороченому провадженні, може містити тільки вступну частину, мотивувальну частину, в якій є посилання на положення закону, яким суд керувався і на підставі яких задоволено позов, та резолютивну частину.

Суди повинні враховувати, що рішення не повинно містити зайвої деталізації (викладення змісту ухвал суду про рух справи або ухвал, постановлених у судовому засіданні, іншої інформації тощо), яка не має правового значення для вирішення справи.

Враховуючи положення вказаної Постанови, суд зазначає, що зазначення у резолютивній частині рішення кінцевого терміну «до внесення відповідних змін у законодавство щодо обмежень» ускладнить виконання рішення суду, оскільки «кінцева дата» не містить конкретного визначення, таке поняття має узагальнюючі риси, які не можуть бути викладені у зобов`язальній частині рішення та бути обов`язком, який слід виконати відповідачу.

Крім того, суд вважає, що зазначенням такого поняття як «до внесення відповідних змін у законодавство щодо обмежень» не потребує зазначення у резолютивній частині рішення, оскільки суд не може заздалегідь визначити зміни, які можливо будуть внесені у законодавство, та при обставині, якщо законодавець дійсно внесе хоча б якісь зміни, то вони будуть обов`язковими до виконання без попереднього зазначення у рішенні суду.

В контексті наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - "кожен доречний і важливий аргумент" особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, беручи до уваги вищезазначене, суд не знаходить підстав для ухвалення додаткового рішення у справі №120/9475/22, а тому заява позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 252, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заява ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі №120/9475/22 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна