Справа № 460/34158/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2023 року м. Рівне №460/34158/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, врахувавши до трудового стажу період роботи з 01.02.1992 по 01.09.1997.

Ухвалою суду від 07.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.12.2022 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, у якій просила суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.04.2022 №08 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- визнати протиправними дії, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, врахувавши до трудового стажу період роботи з 01.02.1992 по 01.09.1997.

Ухвалою суду від 09.12.2022 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-2), встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії.

21.11.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що територіальний орган Пенсійного фонду України при призначенні та розрахунку пенсії позивача діяв в межах своєї компетенції та відповідно до вимог законодавства.

01.02.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що згідно наданих позивачем документів та даних персоніфікованого обліку страховий стаж складає 23 роки 04 місяці 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

01.04.2022, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності зазначену заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та 07.04.2022 прийнято рішення №08 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні вказано, що вік заявниці становить 60 років, необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 29 років, страховий стаж позивача складає 23 роки 4 місяці 20 днів. Зазначено, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.02.1992 по 01.09.1993, оскільки запис про звільнення з роботи не завірений підписом відповідальної особи, що здійснювала запис і печаткою організації, з 01.09.1993 по 01.06.1996 наявне виправлення в даті звільнення з роботи, з 01.06.1996 по 01.09.1997 наявні виправлення в даті прийняття на роботу та в даті звільнення (зараховано з 10.06.1996 по 30.07.1997 згідно наказів про прийняття та звільнення). Для зарахування відповідних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких особа працювала, згідно первинних документів за час виконання робіт. Право на пенсію заявник набуде 01.04.2025.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років.

Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Відтак, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 29 років.

Як встановлено судом вище, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком досягла 60 річного віку, що не заперечується сторонами за змістом пояснень по суті спору.

Зі змісту рішення №08 від 07.04.2022 слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що згідно з наданими до документами, страховий стаж позивача становить 23 роки 04 місяці 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність 29 років мінімально необхідного страхового стажу.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане положення кореспондується із ст.48 Кодексу законів про працю України, відповідно до ч.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з аналізу вказаних вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

З трудової книжки НОМЕР_1 , суд встановив, що у періоди, не зараховані відповідачем, позивач:

01.02.1992 прийнята на посаду сторожа Рівненської філії Західноукраїнського підприємства «Вторкольормет». Підстава: наказ №25-к від 01.02.1992 (запис №7);

01.09.1993 у зв`язку із зміною форми власності звільнена і прийнята на цю ж посаду в Західноукраїнське акціонерне товариство «Вторкольормет». Підстава: наказ №1 від 28.08.1993 (запис №8);

01.06.1996 згідно п.5 ст.36 КЗпП України звільнена в порядку переводу в Дочірнє підприємство «Металосервіс». Підстава: наказ №82-к від 06.06.1996 (запис №9);

01.06.1996 прийнята охоронником в ДП «Металосервіс» в порядку переводу з Рівненської філії Західноукраїнського акціонерного товариство «Вторкольормет». Підстава: наказ №86-к від 10.06.1996 (запис №10);

01.10.1996 переведена охоронником Рівненської філії в ЗУАТ «Вторкольормет». Підстава: наказ №175-к від 15.10.1996 (запис №11);

01.09.1997 звільнена з роботи згідно ст.14 Закону України «Про охорону праці» та ст.174 КЗпП України у зв`язку забороною праці жінок на роботах з важкими та небезпечними умовами праці. Підстава: наказ №101-к від 30.07.1997 (запис №12);

31.10.1997 поновлена на роботі охоронника Рівненської філії ЗУАТ «Вторкольормет» з 01.09.1997. Підстава: наказ №155-к від 31.10.1997 (запис №13);

03.11.1997 звільнена з роботи в зв`язку із закінченням терміну трудової угоди ст.36 п.2 КЗпП України. Підстава: наказ №158-к від 03.11.1997 (запис №14).

На момент вчинення першого запису у трудову книжку діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Зазначена Інструкція в Україні не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Періоди роботи 01.02.1992 по 01.09.1993, 01.09.1993 по 01.06.1993, 01.06.1996 по 01.09.1997 не враховані відповідачем до загального страхового стажу, оскільки записи у трудовій книжці містять виправлення в даті прийняття на роботу та в даті звільнення, а також запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи, що здійснювала запис та печаткою.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Ці записи у трудовій книжці між собою пов`язані хронологічно.

Відтак, такі записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Доказів визнання неправдивими або недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо вказаних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Таким чином, окремі недоліки в записах у трудовій книжці, про які вказано у спірному рішенні, не можуть бути підставою для їх виключення з трудового стажу позивача, оскільки вона не може відповідати за грамотність та чіткість при внесенні адміністрацією підприємства записів до трудової книжки.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач-2 протиправно не зарахував у повному обсязі до страхового стажу позивача період роботи: з 01.02.1992 по 01.09.1997.

Такі періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, з урахуванням періодів, що вже зараховані до її стажу органами пенсійного фонду та накладаються на ці періоди.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії 07.04.2022 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є протиправним та підлягає до скасування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 1984,80грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.04.2022 №08 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.02.1992 по 01.09.1997 (з урахуванням періодів, що вже зараховані до її стажу органами пенсійного фонду).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрати у виді судового збору у сумі 1984,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 квітня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29013, ЄДРПОУ/РНОКПП 21318250)

Суддя У.М. Нор