Справа № 1340/4978/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 1340/4978/18

адміністративне провадження № К/9901/69/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Коваленко Н.В., Рибачука А.І,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 (суддя Гулкевич І.З.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 (колегія суддів: Старунський Д.М., Багрій В.М., Курилець А.Р.) у справі №1340/4978/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України, оформлену протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 19.06.2018 р №60 у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із встановленням групи інвалідності;

- скасувати рішення Міністерства оборони України від 19.06.2018 №60 у формі п.44 Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, щодо відмови ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із встановленням групи інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні йому одноразової грошової допомоги, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн, про що прийнято Комісією рішення від 15.06.2018 р №60. Вважає, що рішення про відмову порушує його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання та травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі зазначає, що позивач звільнений зі збройних сил російської федерації, а відтак права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого законодавством України, не набув, адже був військовослужбовцем іншої країни. Крім того, скаржник зазначає, що указом Президента України від 19.05.2018 № 139/2018 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про припинення дії для України окремих міжнародних договорів, укладених у рамках Співдружності Незалежних Держав» та робить припущення про припинення Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка була чинною для України з 14.02.1992.

Ухвалою Верховного Суду від 20.02.2020 відкрито касаційне провадження.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, залишити судові рішення без змін.

У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 06.05.1968 по 17.09.1996 проходив військову службу у лавах Збройних Сил, а також у складі діючої армії в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан в період з 12.05.1982 по 12.05.1986.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 21.03.2017 №137 отримані позивачем під час проходження військової служби травма та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

05.04.2017 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаних з виконанням позивачем обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від цієї ж дати, серії 12 ААА №356095.

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського обласного військового комісаріату з заявою та пакетом документів про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, яка була повернута Департаментом фінансів Міністерства оборони без реалізації.

ОСОБА_1 звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання розпоряднику бюджетних коштів у 15-денний строк висновку про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.11.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, а саме: визнано протиправною бездіяльність Львівського обласного військового комісаріату щодо неподання у 15-денний строк, з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві"; зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат скласти та подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на Навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Вказана постанова набрала законної сили 17.04.2018.

На виконання рішення суду Львівським обласним військом комісаріатом направлено документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

За результатами розгляду комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум полковнику ОСОБА_1 , який звільнений з лав збройних сил російської федерації 17.09.1996, відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн, про що оформлений п.44 протоколу №60 від 19.06.2018.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції. з яким погодився апеляційний суд дійшов висновку що позивач є громадянином України, який отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в складі військ Збройних сил колишнього СРСР, а тому набув гарантоване Законом №2011-ХІІ право на отримання одноразової грошової допомоги. При ухваленні судового рішення суд також врахував положення Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1994 та Закону України від 07.06.2011 №2495-ІІІ, яким ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

Ключовим правовим питанням у цій справі є право військовослужбовця, звільненого зі служби в російській федерації, на соціальні гарантії, встановлені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору. Зокрема, у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №816/978/16 обставини якої є подібними, Верховний Суд зазначив:

"Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України від 07 червня 2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Так, вищезазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядку отримання та виплати одноразової грошової допомоги, проте, вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.

Крім того, Угода від 15 травня 1992 року, на яку посилається відповідач, регулює порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, в той час як в даному випадку спірним є питання права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, яка не є видом пенсійного забезпечення, а є соціальною допомогою.

Позивач є громадянином України, а тому має право, гарантоване Законом № 2011-ХІІ, на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії".

Згодом цей висновок було підтримано Верховним Судом у постановах та від 21.06.2018 у справі №816/958/16, від 21.06.2018 у справі № 816/958/16, від 13.05.2020 у справі № 452/1053/17, від 24.12.2020 у справі № 333/111/17, від 30.04.2020 у справі № 295/12485/17, від 27.01.2022 у справі № 332/752/17 та інших.

Суд не знаходить підстав для відступу від нього у справі, що розглядається.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови Міноборони позивачу із зазначених вище підстав.

В касаційній скарзі відповідач вказує, що указом Президента України від 19.05.2018 № 139/2018 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про припинення дії для України окремих міжнародних договорів, укладених у рамках Співдружності Незалежних Держав», якою ймовірно припинено Угоду між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992.

Водночас відповідачем не надано підтвердження, що саме Угода від 14.02.1992 входить до переліку договорів, дія яких припинена.

Відомості про денонсацію вказаної Угоди у встановленому порядку Верховною Радою України відсутні. Із загальнодоступних джерел інформації вбачається припинення дії для України окремих міжнародних договорів, укладених у рамках Співдружноті Незалежних Держав, відбулось лише у сфері економічної співпраці.

За даними офіційного сайту Верховної Ради України Угода між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, є чинною станом на момент розгляду касаційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судові рішення Суд залишає без змін, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341,345, 350, 350, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Н.В. Коваленко

А.І. Рибачук