Справа № 440/1228/20
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 440/1228/20

адміністративне провадження № К/9901/7407/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Желтобрюх І. Л.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 440/1228/20

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стукалівське» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування повідомлень-рішень,

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Алєксєєва Н. Ю.) від 06 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Чалого І. С., Подобайло З. Г., Бершова Г. Є.) від 12 листопада 2020 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 04 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стукалівське» (далі - ТОВ «Стукалівське») звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 листопада 2019 року № , № .

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що перевірка в червні-липні 2019 року проведена податковим органом формально, без з`ясування реальних обставин справ, а податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області прийняті безпідставно, протиправно, з порушенням законодавства України і тому підлягають скасуванню. Позивач вказував на те, що підприємством не було допущено порушень податкового законодавства, зафіксованих актом перевірки, оскільки господарські операції з контрагентом мали реальний характер, оформлені належними первинними документами, а також на те, що товариство не уповноважене та не вправі перевіряти господарську, фінансову чи економічну діяльність своїх контрагентів, перевіряти їх податкову, фінансову чи статистичну звітність. Крім того, чинним законодавством України не встановлюється та не обмежується перелік товарів/послуг, які беруть участь у виробництві сільськогосподарської продукції.

3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, позов задоволено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Полтавській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

5. Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

6. 23 та 28 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшли відзиви на зазначену касаційну скаргу від ТОВ «Стукалівське», в якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

7. Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2022 року у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про зупинення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 440/1228/20 відмовлено.

8. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.

8.1 Крім того, в порядку процесуального правонаступництва замінено відповідача у справі з Головного управління ДПС у Полтавській області () на Головне управління ДПС у Полтавській області ().

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Стукалівське» (ідентифікаційний код 37171063) зареєстроване юридичною особою 07 вересня 2010 року, номер запису про державну реєстрацію 0000408. Станом на 18 липня 2019 року позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Полтавській області, Гребінківська ДПІ (Гребінківський район) та у період, який перевірявся, був платником фіксованого сільськогосподарського податку, податку на додану вартість.

10. У період з 27 червня 2019 року по 18 липня 2019 року (термін проведення перевірки продовжувався з 12 липня 2019 року по 18 липня 2019 року на підставі наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 09 липня 2019 року №1789) ГУ ДФС у Полтавській області, на підставі направлень від 25 червня 2019 року №1938 та №1939, відповідно до наказу від 14 червня 2019 року № 1649, була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Стукалівське» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2019 року, валютного за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 липня 2018 року по 31 березня 2019 року.

11. За наслідками проведеної перевірки відповідачем складений акт від 25 липня 2019 року № 899/16-31-14-01-10/37171063, яким зафіксовані порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість по загальній декларації у сумі 304 383 грн, в т.ч. за березень 2017 року на суму 205 585 грн, за травень 2018 року на суму 63254 грн, за червень 2018 року на суму 14 663 грн, за березень 2019 року на суму 20 881 грн, та в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) всього у сумі 1 021 568 грн., в т.ч. за березень 2019 року всього у сумі 1 021 568 грн;

- п.п. 1201.2 ст. 1201, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено не реєстрацію податкових накладних у ЄРПН в терміни, встановлені п. 201.1 ст. 201 ПК України в сумі 748 699 грн.

12. У зв`язку із встановленням в ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2019 року:

- № , яким ТОВ «Стукалівське» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 304383 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 76095,75 грн.;

- № , яким ТОВ «Стукалівське» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1021568,00 грн;

- № , яким визначено суму у розмірі 374349,50 грн штрафної санкції, застосованої за відсутність складення та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування.

13. Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до ДПС України.

14. Рішенням ДПС України від 14 листопада 2019 року № 9486/6/99-00-08-05-01 зазначену скаргу задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 15 серпня 2019 року № ; податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 15 серпня 2019 року № , № в частині встановленого перевіркою заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2018 року на 748699,00 грн і у відповідній частині штрафні санкції.

15. Згідно зазначеного рішення ДПС України від 14 листопада 2019 року №9486/6/99-00-08-05-01, ГУ ДПС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 27 листопада 2019 року:

- № , яким ТОВ «Стукалівське» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 283 502 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 70 875,50 грн;

- № , яким ТОВ «Стукалівське» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 293 750 грн.

16. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

17.1 Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність порушення з боку підприємства порядку формування податкового кредиту, оскільки уточнюючі розрахунки прийнято податковим органом та дану суму знято з податкового кредиту позивача.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у цій справі.

19. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржником зазначено пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

19.1 Так, скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано п. 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України та без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 824/434/15-а.

19.2 Крім того, скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено зібрані у справі докази.

19.3 Також скаржник зауважує про відсутність висновку Верховного суду щодо питання застосування пункту 50.1 статті 50 ПК України у подібних правовідносинах.

20. У касаційній скарзі скаржник також зазначає про те, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, рішення ДПС України від 14 листопада 2019 року №9486/6/99-00-08-05-01 про результати розгляду скарги позивача отримано останнім 27 листопада 2019 року (вручено особисто). Водночас з позовною заявою позивач звернувся до суду 04 березня 2020 року, тобто з пропуском передбаченого пунктом 56.19 статті 56 ПК України місячного строку звернення до суду.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

23. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу правомірності визначення та відображення позивачем у податковій звітності сум податкового кредиту за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2019 року.

Щодо висновків судів першої та апеляційної інстанцій про дотримання позивачем правил формування податкового кредиту та наявності в останнього права подати уточнюючі розрахунку до декларації з ПДВ, колегія суддів зазначає таке.

24. Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «Стукалівке» займається діяльністю у сфері сільського господарства, а тому до 01 січня 2017 року перебувало на спеціальному режимі оподаткування діяльності у сфері сільського господарства.

25. У ході проведеної перевірки контролюючим органом було встановлено факт придбання ТОВ «Стукалівське» у ТОВ «Віді-Пауер» легкового автомобіля Jaguar F-Pace 1999сс i4D 180PS Diesel A WD 5 на загальну суму 1628869,28 грн, в т.ч. ПДВ 271478,21 гривень.

26. Відповідно до подорожніх листів цей транспортний засіб використовувався безпосередньо директором ТОВ «Стукалівське».

27. Податок на додану вартість з суми 271478,21 грн відповідно до дод. 5 було включено до податкового кредиту наступним чином:

- податкова накладна від 12 липня 2016 року № 129 на суму 395 357 грн, в т.ч. ПДВ 65 892,83 грн. включено до податкової декларації з податку на додану вартість (№ від 19 серпня 2016 року) за липень 2016 року;

- податкова накладна від 31 серпня 2016 року № 409 на суму 1 233 512,28 грн, в т.ч. ПДВ 205 585,40 грн, включено до податкової декларації з податку на додану (№ від 19 вересня 2016 року, спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) за серпень 2016 року.

28. Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

29. Згідно пункту 50.2 статті 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені абзацом третім пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу.

30. Аналіз наведених норм свідчить про те, що платники податків наділені правом подавати уточнюючі розрахунки до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період та до початку документальних планових та позапланових перевірок.

31. У ході розгляду цієї справи установлено, що 20 лютого 2019 року, 21 лютого 2019 року та 27 лютого 2019 року позивачем було подано до органів ДФС уточнюючі розрахунки до декларацій з ПДВ за період серпень 2016 - січень 2017 років.

32. За результатами уточнюючих розрахунків податкову накладну № 409 від 31 серпня 2016 року було виключено зі складу податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства), та зі складу залишку від`ємного значення по податкових деклараціях з податку на додану вартість за серпень - грудень 2016 року (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) та включено до складу податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість "0110" за січень 2017 року.

33. Згідно із загальними деклараціями з податку на додану вартість в період серпень-грудень 2016 року сума від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту складала 302 грн і в цей період залишалася незмінною.

34. Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність порушення з боку підприємства порядку формування податкового кредиту, оскільки уточнюючі розрахунки прийнято податковим органом та зазначену суму знято з податкового кредиту позивача.

35. Суди попередніх інстанцій зауважили, що за результатами уточнюючих розрахунків сума ПДВ, яка підлягає до сплати до бюджету, не виникала та не зменшувалася. Зменшувалося лише від`ємне значення у періодах серпень - грудень 2016 року та відповідно у січні 2017 року вирівнявся результат по декларації з ПДВ за січень 2017 року. Результат декларації за січень 2017 року становить 844492 грн і включає: 302 грн (із загальної декларації за 2016 рік), 616878 грн (із спеціальної декларації за 2016 рік, після коригування), 205585 грн (сума коригування, яка була вирахувана із спеціального режиму і донарахована в об`єднану декларацію за 2017 рік) і 21727 грн (ПДВ за січень 2017 року).

36. Крім того, суди попередніх інстанцій зауважили, що до 01 січня 2017 року розділом V ПК України було встановлено можливість обрати спеціальний режим оподаткування ПДВ, відмінний від загального порядку оподаткування, резидентами, які провадять підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства.

37. Згідно із зазначеним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг власного виробництва, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишалася в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування податку за придбані товари/послуги, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

38. З 01 січня 2017 року було скасовано дію спеціального режиму оподаткування сільгоспвиробників, а тому починаючи із податкової звітності за перший звітний (податковий) період 2017 року сільгоспвиробники повинні були подавати до ДФС виключно податкову декларацію з позначкою "0110" за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року N 21, у якій відображатимуться розрахунки з бюджетом за усіма операціями такого сільгоспвиробника. При цьому, уточнення показників податкових декларацій з ПДВ з позначками "0121" - "0123", здійснюється за формою уточнюючого розрахунку до декларації "0110".

39. Крім того, відповідно до пункту 50 підрозділу 2 розділу XX ПК України сума від`ємного значення за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, визначених відповідно до пункту 209.7 статті 209 ПКУ, сформована платниками-сільгоспвиробниками, що до січня 2017 року застосовували спеціальний режим оподаткування відповідно до Податкового кодексу України, за результатами звітного (податкового) періоду за грудень четвертий квартал 2016 року, переносилася до податкової звітності наступного звітного періоду, в якій відображаються розрахунки з бюджетом.

40. У разі якщо в сільгоспвиробника за результатами здійснення сільськогосподарської діяльності за останній звітний (податковий) період перебування на спеціальному режимі було задеклароване від`ємне значення різниці між податковими зобов`язаннями і податковим кредитом (значення рядка 21 декларації), то такі суми податку, відповідно до пункту 49 підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу, переносяться із податкової декларації з ПДВ із позначкою 0121 - 0123, 0130, поданої за останній звітний (податковий) період перебування на спеціальному режимі (грудень 2016 року/ІV квартал 2016 року), до податкової декларації з ПДВ із позначкою 0110 (рядок 16.1) за перший звітний період 2017 року (січень 2017 року/ І квартал 2017 року).

41. Суди попередніх інстанцій зауважили, що саме в цьому випадку, якщо за результатами подання у 2017 році та надалі уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за звітні (податкові) періоди до 01 січня 2017 року, збільшується позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, таке позитивне значення підлягає сплаті до бюджету у повному обсязі відповідно до норм Кодексу, чинних на дату подання уточнюючого розрахунку.

42. Водночас в цій справі позивач, допустивши помилку під час формування податкової звітності, скористався правом, передбаченим пунктом 50.1 статті 50 ПК України, щодо виправлення такої помилки шляхом подання уточнюючих розрахунків до декларації з ПДВ.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій про реальність господарських операції ТОВ «Стукалівське» по взаємовідносинах з ТОВ «Черкаси Агро-Інвест», колегія суддів зазначає таке.

43. Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

44. Відповідно до підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

45. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.

46. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

47. Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

48. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

49. Відповідно до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

50. Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

51. Своєю чергою, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу).

52. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

53. За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

54. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

55. Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

56. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

57. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

58. Згідно матеріалів цієї справи, в перевіряємому періоді ТОВ «Стукалівське» в бухгалтерському та податковому обліку відобразило взаємовідносини з ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» щодо придбання насіння соняшнику та кукурудзи на загальну суму 2 601 666,68 грн, в т.ч. ПДВ 371 666,68 грн.

59. Так, 23 жовтня 2017 року між ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» (постачальник) та ТОВ «Стукалівське» (покупець) укладений договір поставки № 23/10/1, згідно якого постачальник бере на себе зобов`язання передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, на умовах СРТ відповідно до міжнародних правил "Інкотермс 2000", а покупець бере на себе зобов`язання прийняти і оплатити товар.

60. В рамках виконання зазначеного договору, ТОВ «Стукалівське» у жовтні 2017 року придбало у ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» кукурудзу. Сума податку на додану вартість по вказаних операціях склала 77917 грн.

61. Крім того, 04 вересня 2018 року між ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» (постачальник) та ТОВ «Стукалівське» (покупець) укладений договір поставки № 04/09/1, згідно якого постачальник бере на себе зобов`язання передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, на умовах СРТ відповідно до міжнародних правил "Інкотермс 2000", а покупець бере на себе зобов`язання прийняти і оплатити товар.

62. В рамках виконання вказаного договору, ТОВ «Стукалівське» у вересні 2018 року придбало у ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» насіння соняшнику на суму податку на додану вартість 293750,01 грн.

63. Позивачем до матеріалів справи були надані копії первинних документів, складені за результатами здійснення господарських операцій між ТОВ «Стукалівське» та ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» з придбання сільськогосподарської продукції: видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

64. Суди попередніх інстанцій зауважили, що недоліків податкових накладних, на основі яких позивач має право на формування податкового кредиту, в ході проведеної перевірки контролюючим органом не встановлено.

65. Крім того, згідно матеріалів справи, суми ПДВ по виписаних податкових накладних включено до податкових декларацій з ПДВ за відповідні звітні періоди.

66. Також у ході розгляду справи встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що сплата позивачем на користь ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» коштів за товар проведена в повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками та платіжними дорученнями.

67. До матеріалів справи позивачем також було надано дані складського обліку, з яких вбачається оприбуткування товарів, придбаних у ТОВ «Черкаси Агро-Інвест», згідно яких відображено придбання та реалізацію товару по вказаних постачальниках, а операції по поставці в повному обсязі відображені в бухгалтерському обліку позивача.

68. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що придбаний товар у ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» зберігався на складі, який орендувався позивачем у ПАТ «Україна 1» згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01 вересня 2016 року №24-Н.

69. Крім того, перевезення придбаного товару здійснювалося за рахунок постачальника.

70. На підтвердження реальності транспортування придбаного ТОВ «Стукалівське» товару, позивачем було надано належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних.

71. Також у ході розгляду справи встановлено, що сільськогосподарська продукція придбавалася позивачем у вищевказаного контрагента з метою використання у своїй господарській діяльності, зокрема, шляхом їх реалізації на користь ПАТ «Лебединський насіннєвий завод», ТОВ «Кернел-Трейд», що підтверджується копіями договорів, наявних в матеріалах справи.

72. Крім того, згідно матеріалів справи, з листопада 2016 року ТОВ «Черкаси Агро-Інвест» орендує земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які використовуються товариством для здійснення підприємницької діяльності.

73. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сукупністю досліджених доказів підтверджується реальність господарських операції з придбання насіння соняшнику та кукурудзи у ТОВ «Черкаси Агро-Інвест».

74. Своєю чергою, у ході розгляду справи податковим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

75. Крім того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентами платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентами до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

76. При цьому, доводи відповідача щодо відсутності у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів, судами попередніх інстанцій визнано безпідставними, оскільки відсутність у спірного контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

77. Крім того, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

78. Не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

79. Ураховуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

80. Водночас доводи касаційної скарги зазначені висновки судів попередніх інстанцій не спростовують.

81. Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на висновки Верховного Суду, які, на його думку, не були враховані судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень, оскільки вони здійснені за різних фактичних обставин, з урахуванням повноти, належності, достатності доказів, наданих учасниками справи та зібраних судами у кожній конкретній справі в підтвердження складу податкових правопорушень.

82. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

83. Переоцінка встановлених судами обставин справи, а також додаткова перевірка доказів, не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

84. Щодо посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що позивачем було пропущено передбачений пунктом 56.19 статтею 56 ПК України місячний строк звернення до суду з позовною заявою є безпідставним, оскільки податкові повідомлення-рішення від 27 листопада 2019 року №, № не оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку.

85. При цьому, Суд додатково звертає увагу, що рішення ДПС України від 14 листопада 2019 року № 9486/6/99-00-08-05-01 про результати розгляду скарги позивача на оскаржувані в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2019 року, отримано позивачем 27 листопада 2019 року. Згідно зазначеного рішення ДПС України від 14 листопада 2019 року №9486/6/99-00-08-05-01, ГУ ДПС у Полтавській області винесені спірні податкові повідомлення-рішення від 27 листопада 2019 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 04 березня 2020 року.

86. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, (адміністративне провадження № К/9901/19455/20), суди повинні уникати випадків скасування законних рішень, ухвалених відповідно до усталеної на той час судової практики, лише на тій підставі, що станом на час розгляду справи змінилось юридичне тлумачення відповідної норми права.

Зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

87. Тобто, зміна підходів щодо питання тривалості строку звернення до суду в податкових спорах після використання процедури адміністративного оскарження відбулася саме з ухваленням Верховним Судом постанови від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, а тому доводи скаржника щодо порушення строків звернення до суду є необґрунтованими.

VI. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

88. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

89. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

90. Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

VII. ВИСНОВКИ ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ

91. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

92. Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 440/1228/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

І. Л. Желтобрюх