Справа № 380/1062/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року

справа №380/1062/23

провадження № П/380/1074/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: 43000, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В; ) в якому просить:

визнати протиправною відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період роботи з 01.12.1986 по 31.07.2022 до стажу за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог позивач заявляє, що в період з 1986 по 2022 роки вона працювала на посаді викладача з класу баяна і акордеону та на посаді заступника директора з навчальної роботи. Сукупний стаж роботи позивача складає 35 років 08 місяців і 15 днів. 28.11.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Однак відповідач своїм рішенням відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи свою відмову тим, що період роботи позивача не зараховується до спеціального стажу роботи, який надає працівникам освіти право на пенсію за вислугу років, оскільки відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, музична школа відноситься до позашкільних навчальних закладів, а посада викладача не передбачена в переліку посад до вказаного типу навчального закладу. Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою від 20 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 08 лютого 2023 року подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. На підставі принципу екстериторіальності, відповідно до п.4.2. Порядку №22-1, документи розглядались, і рішення про відмову у призначенні пенсії приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Відповідач зазначив, що на реалізацію положень Конституції України та Основ, 09.07.2003 прийнято Закон № 1058, який є пріоритетним та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII) внесено зміни до Законів № 1788 та № 1058, відповідно до яких питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років також передано в сферу застосування Закону № 1058. Одночасно Законом № 2148-VIII внесено зміни і до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058, відповідно до яких положення Закону № 1788 з цього часу застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Згідно з розділом 1 Освіта Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджено Постановою КМУ від 04.11.1990 № 909, право на пенсію за вислугу років у позашкільних навчальних закладах мають: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Посаду викладача в позашкільних закладах освіти в Переліку не передбачено. А тому безпідставним є посилання позивача у позові на постанову КМУ від 14.06.2000 № 963, в якій зазначається лише, що посада викладача відноситься до переліку посад педагогічних працівників.

Ухвалою від 10 березня 2023 року по справи залучено співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: 43000, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В; ), встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Копію позовної заяви з додатками та копію ухвали від 10.03.2023 вказаному відповідачу було надіслано в його електронний кабінет 13.03.2023 о 20:57, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. Станом на день розгляду справи відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. Суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО від 30.06.2022 №764-. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , довідкою про роботу Вугледарського міського відділу культури і туризму №01-39/254 від 18.11.2022, ОСОБА_2 має такий стаж роботи:

01.12.1986 почала працювати в Донецькій вечірній школі загальної музичної освіти №4 викладачем з класу баяна, акордеону;

02.01.1991 переведена до школи №10 м. Вугледар у зв`язку з реорганізацією Донецької вечірньої школи загальної музичної освіти №4;

03.01.1991 прийнята викладачем з класу баяна, акордеону в Донецьку дитячу музичну школу №10 м. Вугледара за переведенням;

19.04.1995 встановлено 15-ий тарифний розряд;

19.04.2000 підтверджена кваліфікаційна категорія «Спеціаліст» з присвоєнням 15 тарифного розряду;

14.04.2004 підтверджена кваліфікаційна категорія «Спеціаліст»;

01.09.2005 призначена на посаду заступника директора з навчальної роботи;

21.02.2006 Вугледарський міський відділ культури перейменовано на Вугледарський міський відділ культури і туризму, а школу мистецтв на початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад Школу мистецтв м. Вугледара;

Усі перелічені навчальні заклади мали комунальну форму власності.

Згідно з Наказом начальника Вугледарського міського відділу культури і туризму №73-к від 30.07.2022 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням.

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 8 місяців 15 днів.

Позивач 28.11.2022 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, проте відповідач рішенням №31 від 05.12.2022 відмовив у призначенні пенсії, мотивуючи своє рішення тим, що не долучено відповідні документи щодо форми власності закладів освіти, у яких позивач працювала.

Не погодившись із таким рішенням, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальними законами, які регулюють правовідносини з питань пенсійного забезпечення в Україні, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) та Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ).

Пунктом 2 Перехідних положень Закону № 1058-IV зазначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-ХІІ, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до абзацу 9 статті 52 Закону № 1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55;

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Частина перша статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII (далі Закон №2145-VII) визначає невід`ємними складниками системи освіти такі: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

За частиною 7 статті 14 Закону №2145-VIII, порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

Таким законом є Закон України «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 №1841-ІІІ (далі Закон №1841-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1841-ІІІ система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти (заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої); гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково-методичні установи; інші суб`єкти освітньої діяльності, що надають освітні послуги у системі позашкільної освіти.

Відповідно до статті 12 Закону №1841-ІІІ:

- заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту (частина третя);

- заклади позашкільної освіти можуть бути комплексними, профільними та спеціалізованими. Профільні заклади позашкільної освіти організовують роботу за певним напрямом позашкільної діяльності. До профільних закладів позашкільної освіти належать центри, клуби туристсько-краєзнавчої, науково-технічної, еколого-натуралістичної, спортивно-оздоровчої, художньо-естетичної творчості, військово-патріотичного спрямування, станції юних туристів, натуралістів, техніків, школи мистецтв, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, дитячо-юнацькі спортивні школи, оздоровчі заклади, туристські бази (частина четверта);

- профільні заклади позашкільної освіти організовують роботу за певним напрямом позашкільної діяльності. До профільних закладів позашкільної освіти належать центри, клуби туристсько-краєзнавчої, науково-технічної, еколого-натуралістичної, спортивно-оздоровчої, художньо-естетичної творчості, військово-патріотичного спрямування, станції юних туристів, натуралістів, техніків, школи мистецтв, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, дитячо-юнацькі спортивні школи, оздоровчі заклади, туристські бази (частина четверта).

Абзацом 5 частини четвертої статті 21 Закону №1841-ІІІ визначено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Частиною другою Закону №1841-ІІІ визначено, що перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, відповідно до якого посада викладача всіх спеціальностей у позашкільних закладах належить до посад педагогічних працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України №433 від 06.05.2001 затверджений Перелік типів позашкільних навчальних закладів. Відповідно до пункту 6 цього Переліку, в редакції чинній на дату призначення позивачці пенсії, до позашкільних навчальних закладів належать: початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Постановою Кабінету Міністрів України №78 від 31.01.2001 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту" затверджений Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти. Згідно з пунктом 2 цього Порядку до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі - стаж педагогічної роботи) зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. N963.

Велика Палата Верховного Суду сформувала висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах від 30.01.2019 у справі №876/5312/17, від 13.02.2019 у справі №233/4308/17 такого змісту: «ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років».

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що право на призначення грошової допомоги регулюється виключно постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, оскільки у цій справі визначальним є факт роботи позивачки на посаді педагогічного працівника. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 22.05.2018 у справі № 308/5434/17, Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2019 у справі №876/5312/17.

За таких обставин суд приходить до висновку що стаж роботи позивача у закладі позашкільної освіти підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, а відповідач протиправно відмовив позивачу у здійсненні такого зарахування.

Щодо обрання судом способу захисту прав та інтересів позивача суд зазначає наступне.

Позивач заявила наступні позовні вимоги: визнати протиправною відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період роботи з 01.12.1986 по 31.07.2022 до стажу за вислугу років.

Як випливає з рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років № 31 від 05.12.2022, причиною цієї відмови стала відсутність документів щодо форми власності закладів освіти «Донецька вечірня школа обласної музичної освіти» та «Донецька дитяча музична школа».

Наявність страхового стажу у позивача відповідачем не оспорюється, а оспорюється лише право на зарахування цього стажу до стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років.

Суд вважає, що зобов`язання відповідача лише зарахувати період роботи з 01.12.1986 по 31.07.2022 до стажу за вислугу років не буде ефективним способом захисту прав та інтересів позивача.

Згідно з ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав та інтересів позивача в спірному випадку буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, з врахуванням правових висновків, викладених у цьому рішенні.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

На підставі ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) період роботи з 01.12.1986 по 31.07.2022 до стажу за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за вислугу років, з врахуванням правових висновків, зазначених у рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.