Справа № 160/561/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2023 року Справа № 160/561/23
09.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради, Сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №126-р від 09.12.2022 року «Про оголошення догани».
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна сукупність таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Позивач зазначає, що розпорядження сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 126-р від 09 грудня 2022 р. «Про оголошення догани», тобто про накладення дисциплінарного стягнення, не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків.
Ухвалою суду від 30.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
13.02.2023 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач обрана на посаду секретаря Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Представник відповідача вказує, що за неналежне виконання своїх службових обов`язків позивача було законно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме винесено розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №126-р від 09.12.2022 року «Про оголошення догани», зокрема, яким було оголошено догану ОСОБА_1 .
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.11.2020 року на першому пленарному засіданні 1 сесії VIII скликання Сурсько-Литовською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області було прийнято рішення №03-l/VHI «Про обрання секретаря Сурсько-Литовської сільської ради», згідно з якою ОСОБА_1 , як депутата Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у багатомандатному виборчому окрузі № 3, було обрано на посаду секретаря Сурсько-Литовської сільської ради на строк повноважень Сурсько-Литовської сільської ради з присвоєнням 11 рангу п`ятої категорії посадової особи місцевого самоврядування.
Розпорядженням виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 133-к від 31 грудня 2020 року «Про звільнення з посади секретаря сільської ради ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було звільнено з посади секретаря Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 року в адміністративній справі №160/335/21, та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 поновлено на посаді секретаря Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

19.10.2022 року головою Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області видано розпорядження «Про проведення службового розслідування щодо порушення чинного законодавства в частині порушення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 19.10.2022року № 113-р.

04.11.2022 року головою Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області видано розпорядження «Щодо продовження терміну службової перевірки» №118-р, яким продовжено строк проведення службового розслідування до 30.11.2022 року.

Пунктом 1 розпорядження сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 126-р від 09.12.2022 року «Про оголошення догани», накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани з позбавленням преміювання та надбавок.

Пунктом 2 розпорядження, зазначено, що враховуючи ступень вчиненого діяння та норм Кримінального Кодексу України, а саме статтю 367, секретарем сільської ради ОСОБА_3 щодо недбалого відношення своїх службових обов`язків, що призвело до накладання штрафних санкцій на Сурсько-Лйтовську сільську раду розмірі 95 821,11 гривень передати матеріали службового розслідування до Національної Поліції України для більш фахового розслідування.

Пунктом 3 розпорядження, зазначено провести службове розслідування за встановленим фактом існуючих додатково відкритих 9 виконавчих проваджень Слобожанським відділом державної виконавчої служби* у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на суму 146 711,28 гривень.

Пунктом 4 розпорядження, зазначено затвердити та надати на ознайомлення секретарю Сурсько-Литовської сільської ради посадову інструкцію з урахуванням Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», регламенту Сурсько-Литовської сільської ради, рішення сесії Сурсько-Литовської сільської ради № 330- 6/VIH від 28 травня 2021 року.

Пунктом 5 розпорядження, зазначено обмежити роботу секретаря сільської ради Марії ПАНЧЕНКО з Документообігом Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради.

Відтак, не погодившись із спірним розпорядженням в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани з позбавленням преміювання та надбавок, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулюються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування»(далі - Закон №2493-III).

Відповідно до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (частина перша статті 2 Закону №2493-III).

Відповідно до статті 3 зазначеного Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

За змістом частини першої статті 10 Закону №2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посаду секретаря сільської, селищної, міської ради здійснюється шляхом обрання відповідною радою.

Крім того, за правилами пункту 4 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради здійснюється виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Підстави притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності визначені Кодексом законів про працю України, при цьому, аналізуючи норми вказаного кодексу, слід дійти до висновку, що секретар сільської ради не є суб`єктом притягнення до дисциплінарної відповідальності з боку сільського голови з огляду на таке. Так, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов`язків, особа повинна нести відповідальність, передбачену нормами законодавства про працю. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.

Дисциплінарному проступку, як і будь-якому іншому протиправному діянню, притаманна єдність суб`єктивних та об`єктивних ознак, сукупність яких є складом правопорушення, а саме суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона.

Суб`єктом дисциплінарного проступку є фізично осудна особа, яка перебуває у трудових правовідносинах (працівник) та вчинила дисциплінарний проступок.

Суб`єкти розподіляються на загального та спеціального.

На першого поширюються загальні норми про дисципліну (КЗпП, правила внутрішнього трудового розпорядку тощо), а на другого спеціальні (закони, статути тощо).

Отже, спеціальним суб`єктом дисциплінарного проступку є фізично осудна особа, яка перебуває у трудових правовідносинах (службовець) та вчинила дисциплінарний проступок, суб`єктом якого може бути лише певна особа.

Посадові особи органів місцевого самоврядування належать до спеціальних суб`єктів.

Загальним об`єктом дисциплінарного проступку є суспільні відносини, що виникають у процесі спільної праці, врегульовані нормами трудового права. Безпосереднім об`єктом порушення трудової дисципліни можуть бути окремі елементи внутрішнього трудового розпорядку (наприклад, трудові обов`язки).

Особливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності є те, що цей вид відповідальності застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими за рівнем щодо органів, указаних вище. Таким чином, для виникнення права застосування дисциплінарної відповідальності необхідна сукупність трудових правовідносин та відносин службового підпорядкування.

Розглядаючи суб`єктивну сторону дисциплінарного правопорушення, суд враховує, що при дисциплінарній відповідальності обов`язковою є службова підпорядкованість між особою, яка притягається до цього виду відповідальності, і особою, яка застосовує заходи дисциплінарної відповідальності, тобто суб`єктом дисциплінарного проступку є член визначеного стійкого колективу, а суб`єктом контролю та примусу є власник, уповноважений ним орган, безпосередній чи вищий за рівнем керівник.

Як вже було зазначено судом, секретар сільської ради є виборною посадою.

Відповідно до положень статті 23 Закону №2493-III особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.

Суд звертає увагу, що притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб органів місцевого самоврядування розділом VI, яким визначено відповідальність за порушення законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, не передбачено.

Разом з тим, одним з основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у статті 4 Закону №2493-III, є персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.

В свою чергу, статтею 19 цього Закону визначено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Суд акцентує увагу на тому, що до цього часу такий порядок законодавчо не визначений, оскільки жодного механізму застосування цього виду відповідальності до такого спеціального суб`єкта, як посадова особа місцевого самоврядування, законодавством не встановлено.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 7 Закону №2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи відсутність у зазначеному Законі особливої процедури притягнення секретаря ради до дисциплінарної відповідальності, на секретаря ради поширюються порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом Законів про працю України .

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (частина перша, третя статті 147-1 КЗпП). Тобто, особливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності є те, що цей вид відповідальності застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника. Для виникнення дисциплінарної відповідальності необхідна сукупність трудових правовідносин та відносин службового підпорядкування.

Крім того, повноваження сільського, селищного, міського голови визначені статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою не передбачено притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб органу місцевого самоврядування, зокрема і секретаря ради.

Таким чином, враховуючи системний аналіз наведених вище правових норм, суд доходить висновку, що законодавство не містить положень та норм, які б передбачали одноосібне право сільського голови застосовувати дисциплінарне стягнення до посадових осіб ради, які займають саме виборні посади.

Враховуючи відсутність спеціальної процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності секретаря сільської ради, з аналізу частини першої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 147-1 КЗпП України, оскільки при дисциплінарній відповідальності обов`язковою умовою є службова підпорядкованість між особою, яка притягається до цього виду відповідальності, і особою, яка застосовує заходи дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення до секретаря ради не може бути застосоване сільським головою.

Наведене дає підстави для висновку про неможливість прийняття сільським головою одноособових рішень про накладання дисциплінарних стягнень на секретаря сільської ради, адже ця посада є виборною і відповідне рішення повинно прийматись безпосередньо відповідною сільською радою.

Відтак, враховуючи викладене та ту обставину, що розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №126-р від 09.12.2022 року «Про оголошення догани», в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності прийнято одноособово головою Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, суд вказує на неправомірність та безпідставність такої частини розпорядження.

Щодо позбавлення надбавки та преміювання спірним розпорядженням, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених для державних службовців відповідних категорій і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57.

Відповідно до пункту 6 Постанови № 268 преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Натомість підпунктом 1 «в» пункту 2 цієї ж Постанови (з урахуванням пункту 1) керівникам органів місцевого самоврядування надано право у межах затвердженого фонду оплати праці встановлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Цим же підпунктом установлено, що у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Комплексний аналіз указаних положень Постанови № 268 дає підстави для такого висновку.

Керівники сільських рад (сільські голови) наділені повноваженнями установлювати та скасовувати секретарю відповідної ради надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у відповідному розмірі в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Так, за змістом уже наведеного підпункту 1 «в» пункту 2 Постанови № 268 надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи скасовується у разі:

1) несвоєчасного виконання завдань;

2) погіршення якості роботи;

3) порушення трудової дисципліни.

Проте, суд вказує, що скасування позивачу надбавки та премії реалізовано разом із притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності, що в свою чергу визнано незаконним та протиправним, а тому, як наслідок, позбавлення надбавки та премії позивача у спосіб визначений розпорядженням є також незаконним і протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №140/1110/16-а.

При цьому, суд вказує, що тільки пунктом 1 спірного розпорядження позивача було притягнуто до відповідальності.

А тому щодо інших пунктів спірного розпорядження, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі №288/1557/16-а та у постанові від 10.09.2021 року у справі № 826/13497/17. Ці висновки Верховного Суду стосуються узагальненої правової оцінки питання права на судовий захист у адміністративному судочинстві, умов та порядку реалізації цього права, а тому можуть бути застосовані й до справи, яка розглядається.

Дослідивши зміст спірного розпорядження, суд доходить висновку, що позивачем у своїй позовній заяві не зазначено та не доведено, чим саме пункти 2-5 спірного розпорядження порушують її права, свободи чи інтереси, а тому, враховуючи викладене вище, позовні вимоги в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується квитанцією від 06.01.2023 року.

Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради (52064, Дніпропетровська область, с. Сурсько-Литовське, вул. Польова, 58, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №126-р від 09.12.2022 року «Про оголошення догани».

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради (52064, Дніпропетровська область, с. Сурсько-Литовське, вул. Польова, 58, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський