Справа № 240/4883/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
31 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/4883/23
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України у Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування постанови,
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки позивач виконав рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 240/6654/21 та провів перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року без обмеження її максимального (граничного) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Наголошує, що з 01 квітня 2021 року функції з фінансування виплати пенсій покладено на Пенсійний фонд України, тому у позивача відсутні повноваження щодо виплати пенсії (виплати заборгованості на виконання судового рішення). З метою отримання додаткового фінансування, інформацію про виконання зазначеного рішення та про суму нарахованих, але не виплачених коштів надано Пенсійному фонду України, як до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ. Зауважує, що після отримання заяви про проведення перерахунку пенсії від 23 липня 2021 року на підставі нової довідки та проведення такого перерахунку з 01 квітня 2021 року, правовідносини, що виступали предметом судового розгляду у справі №230/6654/21, припинили своє існування, а тому рішення суду у названій справі на них свою дію не поширює.
Ухвалою суду від 20 березня 2023 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі третя особа, ОСОБА_1 ).
До визначеної в ухвалі суду дати, відповідач відзив на позов не подав, явку в судове засідання свого представника не забезпечив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з КП «ДСС» про отримання відповідачем ухвали суду через електронний кабінет ЄСІТС. Додатково суд зауважує, що ухвала про відкриття провадження у справі опублікована в Єдиному реєстрі судових рішень 22 березня 2023 року, що забезпечувало відповідачу можливість дізнатися про розгляд справи та необхідність подати відзив на позов та витребувані судом документи.
29 березня 2023 року відповідач надав відзив на позов та витребувані судом документи, в якому просить в його задоволенні відмовити. Зазначає, що при перевірці виконання рішення суду боржником, державний виконавець установив що з 01 квітня 2021 року нарахування та виплата пенсії третій особі проводиться із застосуванням обмеження її розміру. Наведене обумовило накладення штрафу на боржника. У звязку з тим, що інформації про виконання рішення протягом 10 робочих днів від дати отримання постанови про штраф не надійшло, 27 грудня 2022 року державний виконавець виніс вимогу, якою зобов`язав боржника виконати судове рішення. Відповідь на вимогу до відділу не надходила, що обумовило прийняття оскаржуваної позивачем постанови. Наголошує, що у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду від 18 серпня 2021 року у справі №240/6654/21, чітко вказано порядок його виконання та спосіб, а саме: зобов`язання боржника з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років проводити без обмеження її максимального (граничного)розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Оскільки наданими позивачем до Відділу ПВР УЗПВР у Житомирській області поясненнями підтверджується застосування обмеження згідно з частиною 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», застосування штрафу, на переконання відповідача, є законним.
Суд установив, що 03 червня 2022 року до відповідача ОСОБА_1 подав виконавчий лист по справі №240/6654/21, виданий 02 червня 2022 року Житомирським окружним адміністративним судом, яким ГУ ПФУ в Житомирській області зобов`язано з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження її максимального (граничного) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.
03 червня 2022 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69157743, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та надано боржнику 10 робочих днів для добровільного виконання.
22 липня 2022 року, за результатами ознайомлення з наданим боржником листом, винесено постанову про накладення штрафу. Згідно зазначеної постанови за невиконання без поважних причин рішення суду на ГУ ПФУ в Житомирській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн та зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів.
У зв`язку з тим, що станом на 27 грудня 2022 року до Відділу ПВР УЗПВР у Житомирській області відомостей щодо виконання рішення суду не находило державний виконавець склав та направив на адресу боржника вимогу.
09 січня 2023 року ГУ ПФУ в Житомирській області оформило лист, в якому надало таку саму інформацію, що була зазначена в листі від 20 червня 2022 року. Згідно відмітки на реєстрі відправлених листів, зазначений лист отриманий відповідачем 11 січня 2023 року.
Уважаючи таке рішення протиправним, ГУ ПФУ в Житомирській області подало цей позов до суду.
У судовому засіданні 29 березня 2023 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що перша постанова про накладення штрафу була оскаржена до суду. Однак, у зв`язку з відсутністю належного фінансування, позивач був позбавлений можливості вчасно сплатити судовий збір, що обумовило повернення позовної заяви. Також надав суду докази отримання відповідачем листа від 09 січня 2023 року, складеного на виконання вимоги державного виконавця від 27 грудня 2022 року.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.
ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 9 цієї правової норми, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відтак, 29 березня 2023 року суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.
Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).
У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIIІ).
У відповідності до статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIIІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини 1 статті 26 Закону України № 1404-VIIІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У відповідності до частин 1 та 2 статті 63 Закону України № 1404-VIIІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 1 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів попередження про кримінальну відповідальність.
За змістом статті 75 Закону України № 1404-VIIІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правовою підставою накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання останнім судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Отже, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.
Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України №1404-VIII.
Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Як установлено судом, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі №240/6691/20, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Житомирській області. Зазначеним рішенням зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки Прокуратури Житомирської області від 02 березня 2020 року №18-301 вих-20, з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 13 грудня 2019 року.
На виконання зазначеного рішення суду ГУ ПФУ в Житомирській області провело перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмеження її розміру.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №240/6654/21, яке набрало чинності 26 вересня 2021 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального (граничного) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Саме з метою примусового виконання зазначеного рішення, відкрито виконавче провадження №69157743, в рамках якого прийнято оскаржувану позивачем постанову.

Як убачається зі змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №240/6654/21, з метою виконання якого відкрито виконавче провадження, звернення до суду з позовом, що розглядався судом у зазначеній справі, було відновлення права особи на отримання пенсії, розрахованої на підставі довідки Прокуратури Житомирської області від 02 березня 2020 року №18-301 вих-20.

Тим часом, як установлено судом у справі, що розглядається, 23 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до ГУ ПФУ в Житомирській області нову довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) №21-157 вих-21 від 30 березня 2021 року.

На підставі зазначеної довідки та заяви ОСОБА_1 з 01 квітня 2021 року ГУ ПФУ в Житомирській області провело новий перерахунок пенсії. Саме за наслідками такого перерахунку органом Пенсійного фонду України застосовано обмеження пенсії максимальним розміром.

Надаючи оцінку таким діями позивача, суд зауважує на таке.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Згідно пункту 2.24 розділу ІІ цього Порядку при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» для визначення розміру пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Отже, саме названим Порядком врегульовано проведення перерахунку згідно Закону України «Про прокуратуру».

Розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що за результатами звернення особи про проведення перерахунку пенсії, орган, що призначає пенсію, приймає відповідне рішення, яке може бути оскаржене.

Саме на реалізацію такого права, ОСОБА_1 оскаржив рішення органу Пенсійного фонду України щодо проведення перерахунку пенсії на підставі довідки Прокуратури Житомирської області від 02 березня 2020 року №18-301 вих-20. За результатами оцінки правомірності дій ГУ ПФУ в Житомирській області, рішеннями суду у справах №240/6691/20 та №240/6654/21 зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Прокуратури Житомирської області від 02 березня 2020 року №18-301 вих-20 без обмеження її розміру.

У подальшому, ОСОБА_1 знову скористався правом на проведення перерахунку пенсії і 23 липня 2021 року подав відповідну заяву з новою довідкою про розмір заробітної плати №21-157 вих-21.

За результатами розгляду такої заяви органом, що призначає пенсію, прийнято рішення про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2021 року.

Доцільно зауважити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2-23 року у справі №320/12166/20.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що проведений ГУ ПФУ в Житомирській області перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2021 року не підпадав під правову оцінку судами у межах розгляду справ №240/6691/20 та №240/6654/21, а тому не може бути оцінений Відділом ПВР УЗПВР у Житомирській області у рамках виконавчого провадження №69157743.

Також суд зауважує, що наданим позивачем розрахунком суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі 98 ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» за період з 13 грудня 2019 року по 31 березня 2021 року, підтверджено проведення нарахування пенсії без обмеження її розміру.

Отже, розмір перерахованої ОСОБА_1 пенсії за період з 13 грудня 2019 року по 31 березня 2021 року відповідає резолютивній частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №240/6654/21.

Водночас сума боргу за названий період у сумі 336877,45 грн позивачем не виплачена. При цьому, позивач зауважив, що не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення.

На підтвердження своїх дій в частині обліку суми доплати за вказаний період ГУ ПФУ в Житомирській області надало докази включення рішення у справі №240/6654/21 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Позивач зауважив, що неможливість виконання ним відповідного судового рішення в частині виплати заборгованості зумовлена відсутністю відповідного фінансування, що в розумінні вимог чинного законодавства є поважною причиною для невиконання судового рішення, з приводу чого суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі №420/5465/18 зазначив, що в силу статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тож саме від Уряду залежить можливість Пенсійного фонду України забезпечити реалізацію та виконання своїх повноважень.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 наголосив, що накладення штрафу за невиконання рішення суду жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, однак, без наявності об`єктивних підстав не може нівелювати Закон України № 1404-VIIІ.

Так, у названій справі Верховний Суд наголосив на важливості встановлення під час розгляду справи обставин щодо того, чи відсутнє у територіального органу Пенсійного фонду України відповідне фінансове забезпечення та чи відсутні кошти, виділені бюджетом та спрямовані на виконання рішення суду саме за відповідними напрямками виплат (стосовно щомісячного довічного грошового утримання судді), а також чи вживав він заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення для того, щоб дійти висновку про незаконність накладення штрафу на позивача.

Тим часом, у постановах від 07 листопада 2019 року у справі №420/70/19, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 13 жовтня 2021 року у справі №360/4708/20 та від 13 жовтня 2021 у справі №360/4705/20 Верховний Суд зазначив, що невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Також суд зауважує, що позивач вчинив усі залежні від нього дії, направлені на отримання фінансування з метою виконання рішення суду, зокрема, включив рішення у справі №240/6654/21 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, звернувся до Пенсійного фонду України з проханням виділити додаткові кошти для виконання рішень суду.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем не було перевірено повідомлені боржником обставини, не надано оцінки наявності поважних причин не проведення позивачем виплати заборгованості третій особі та вжиття позивачем заходів щодо виділення бюджетних коштів для здійснення відповідної виплати, не встановлено вини та умислу щодо невиконання виконавчого листа, не встановлено факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин, що зумовило протиправне прийняття спірної постанови.

Відповідно до частин 1 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності застосування до ГУ ПФУ в Житомирській області штрафу за невиконання рішення суду, у той час як матеріали справи свідчать про те, що часткове виконання позивачем рішення суду зумовлено наявністю незалежних від нього обставин.

Твердження відповідача щодо протиправного обмеження розміру пенсії третьої особи з 01 квітня 2021 року, є помилковим, оскільки таке обмеження застосовано після проведення нового перерахунку пенсії, правової оцінки якого в межах розгляду справ №240/6691/20 та №240/6654/21 проведено не було, з огляду на те, що такі правовідносини виникли вже після звернення ОСОБА_1 до суду з відповідними позовами, які виступали предметом розгляду у зазначених справах.

Однак, така помилка відповідача обумовлена, на переконання суду, неналежним інформуванням боржника ГУ ПФУ в Житомирській області щодо вчинених ним дій, а саме проведення нового перерахунку на підставі нової довідки, поданої стягувачем, що припинило правовідносини, які виникли з приводу проведення нарахування та виплати пенсії, згідно довідки Прокуратури Житомирської області від 02 березня 2020 року №18-301 вих-20.

З також обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування постанови. З огляду на неналежне інформування боржником головного державного виконавця про виконання судового рішення, вимога про визнання постанови протиправною, на переконання суду, задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, сума сплаченого позивачем судового збору не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Головного управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14 лютого 2023 року ВП №69157743 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом десяти днів з дати його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис