Справа № 500/99/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/99/23

30 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2120401/1-2407-1918 від 05.12.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області (далі відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2120401/1-2407-1918 від 05.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.12.2022 Головним управлінням ДПC у Тернопільській області прийнято податкове повідомлень-рішення №2120401/1-2407-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 67915,56 грн. Однак приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовується ним для розведення свиней, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК України).

За таких обставин, позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, яке підлягає скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.01.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 23.02.2023 подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 із 17.12.2018 є власником нежитлового приміщення, свинарник маточник загальною площею, 1568,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому Головним управлінням ДПС у Тернопільській області було сформовано податкове повідомлення рішення №2120401/1-2407-1918 від 05.12.2022, згідно із пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 ПК України та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання, а саме податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єкту нежитлової нерухомості, податковий період 2020 рік у розмірі 67915,56 грн. Позивачем не підтверджено двох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів, визначених пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а саме: суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівлі, споруди) повинні використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таким сільськогосподарським товаровиробником. На думку контролюючого органу, ОСОБА_1 не належить до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм ПК України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 13.04.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 17.12.2018 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: свинарник-маточник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

05.12.2022 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №2120401/1-2407-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 67915,56 грн.

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 ПК України.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

За приписами ст.30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України).

З правового аналізу цієї норми слідує, що умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, зокрема, у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також законодавець уточнив, що сільськогосподарськими товаровиробниками є як юридичні особи, так і фізичні особи.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 - "Будівлі для тваринництва", 1271.2 - "Будівлі для птахівництва", 1271.3 - "Будівлі для зберігання зерна", 1271.4 - "Будівлі силосні та сінажні", 1271.5 - "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 - "Будівлі тепличного господарства", 1271.7 - "Будівлі рибного господарства", 1271.8 - "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва", 1271.9 - "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

З матеріалів справи видно, що належний позивачу на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна: свинарник-маточник, розташований за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Івачів Долішній, вулиця Бригадна, 2/4, відноситься до будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно від 17.12.2018 (а.с.11-12), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 149907497 від 17.12.2018 (а.с.13-14), технічним паспортом на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (а.с.15-19), технічним паспортом виробничого будинку (а.с.20), витягом з Реєстру будівель діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з додатками (а.с.21-25).

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано наступне.

За визначенням пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у ст.1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень п.5.3 ст.5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 13.04.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Обставини здійснення позивачем діяльності у сфері сільськогосподарського товаровиробництва у 2020 році, що полягає у розведенні поросят та вирощуванні дорослих свиней, для подальшого забою на бойнях та реалізації м`яса, підтверджуються, зокрема, накладною №15/10 від 15.05.2020 (а.с.27), деклараціями про відповідність м`ясної продукції №101, №216, №294 (а.с.28-30).

При цьому судом не встановлено, що спірний об`єкт нерухомості здавався позивачем у 2020 році в оренду, лізинг, позичку.

Посилання відповідача на реєстрацію виду діяльності позивача як фізичної особи-підприємця 01.46 - розведення свиней 02.01.2023, тобто після вручення спірного податкового повідомлення-рішення, не спростовують здійснення ОСОБА_1 сільськогосподарського товаровиробництва у 2020 році.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що об об`єкт нерухомого майна, свинарник-маточник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесений до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" та використовуються в господарській діяльності, тобто фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, спірний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у силу положень пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставне визначення позивачу податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік спірним податковим повідомленням-рішенням №2120401/1-2407-1918 від 05.12.2022, що свідчить про невідповідність такого критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. відповідно до квитанції №7530-2598-9589-2756 від 24.01.2023.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №2120401/1-2407-1918 від 05.12.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.