Справа № 160/11245/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/11245/22

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
за участю представника відповідача: Булах Є.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року, (суддя суду першої інстанції ОСОБА_2 ), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/11245/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого лейтенанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа: Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
21.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №53 від 05.05.2022 року про заборону в`їзду в Україну строком на три роки, прийняте стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3

- визнати протиправним доручення № 1201.3.2-3640/12.3-22 від 05.05.2022 року, щодо заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надіслати до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлення про його відкликання;

- визнати нечинним та скасувати рішення від 25.05.2022 року заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_3 , про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийняте відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , документ НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування заборони в`їзду громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) та внести до паспортного документа громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) №18АD53651 запис про скасування запису №236/072 від 25.05.2022 року заборонено в`їзд в України терміном на 3 (три) роки до 05 травня 2025 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_5 було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 . При цьому, на переконання позивача відсутні будь-які законні і обгрунтовані підстави для прийняття такого рішення. Особа зазначає, що має в Україні зареєстроване місце проживання, а також чинну посвідку на постійне проживання в Україні, до кримінальної відповідальності не притягувався, відносно нього відсутні кримінальні та інші провадження, що могли б свідчити про можливу загрозу. Крім того, на думку позивача, посилання підрозділу кримінальної поліції на те, що особа ставить загрозу охорони громадського порядку, а також інших осіб, що проживають в Україні не є підставою для прийняття рішень органом ДМС, а такою підставою може бути саме обґрунтоване звернення (довідка, рапорт), в якому зазначають, серед іншого, такі відомості про особу: є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні). Посилаючись на Закон України Про оперативно-розшукову діяльність і Положення про Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області, затверджене наказом ДСР НПУ №17 від 06.11.2019, Управлінню стратегічних розслідувань не надано право ініціювати заборону в`їзду іноземцям в Україну строком на 3 роки. Також, позивач вказує не неправильне написання прізвища та по батькові позивача в листі Управління стратегічних розслідувань, відтак не підтверджено, що в зазначему листі інформація стосується саме позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Позивач наголошує, що посилання підрозділу кримінальної поліції на те, що особа ставить загрозу охорони громадського порядку, а також інших осіб, що проживають в Україні не є підставою для прийняття рішень органом ДМС про подальшу заборону в`їзду.

Від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач посилаючись на необгрунтованість доводів скарги просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що він дів в порядку та в межах повноважень, визначених Законами та Конституцією України, вважає, що права позивача не порушені, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Від заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшла заява про заперечення проти задоволення апеляційної скарги позивача, зазначено, що заявник підтримує відзив ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ). Однак, зазначена заява надійшла до Третього апеляційного адміністративного суду на електронну пошту, при цьому вона не підписана кваліфікаційним електронним цифровим підписом заявника, відтак не приймається судом до розгляду.

Від представника позивача ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване тим, що адвокат є представником ТОВ «Автомийка-Енорфін» під час розгляду справи №910/78/23, судове засідання в зазначеній справі призначене на 29.03.2023 року об 11:20 годині. Відтак, оскільки адвокат зайнятий в іншій справі, просить відколасти судове засідання в даній справі.

Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, порадившись на місці, вирішила відмовити в його задоволенні, з огляду на те, що судове засідання у справі №910/78/23 призначене на 11:20 годину 29.03.2023 року, в той же час, судове засідання у даній справі призначене на 13:00 годину 29.03.2023 року в режимі відеоконференції з використання власних технічних засобів, відтак на думку суду, представник позивача адвокат Старцев Ю.К. мав можливість прийняти участь у судовому засіданні в апеляційному суді. Більше того, колегія суддів враховує, що у позивача ОСОБА_7 є також інший представник адвокат Юсубов К.В., якому також було надано можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, однак адвокат Юсубов К.В. до судового засідання не з`явився (не підключився), про поважність причин неприбуття до початку судового засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 чт. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.05.2022 у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення Порубне, що підпорядкований ІНФОРМАЦІЯ_2 заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_8 було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом №23/5699-22-вих від 10.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 на адвокатський запит представника ОСОБА_1 повідомив, що підставою для прийняття вказаного рішення є наявність рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 21.06.2022 на адвокатський запит представника позивача повідомив, що підставою прийняття рішення Держприкордонслужби було доручення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05.05.2022 №1201.3.2-3640/12.3-22 щодо заборони в`їзду в Україну, стосовно громадянина Грузії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 05.05.2025.

Листом №8.3-7069/1-22 від 04.07.2022 Державною міграційною службою України за результатом розгляду адвокатського запиту представника позивача повідомлено, що Головним управлінням Державної міграційної служби в Дніпропетровській області на підставі подання Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, 05.05.2022 прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України строком на три роки стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає протиправними рішення та доручення щодо заборони йому в`їзду до України і звернувся за захистом своїх прав і інтересів з позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дії щодо заборони в`їзду позивачу до України були здійснені з дотритманням чинного законодавства України, в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод громадян України і інших осіб, що проживають в Україні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI), у частині третій статті 3 якого закріплено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Приписи статті 13 Закону №3773-VI установлюють підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, відповідно до частини першої якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (частина друга статті 13 Закону №3773-VI).

Рішенням про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Вказаний вище перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно.

Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 № 280 затверджено Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон. ( Порядок №280).

За п. 17 Порядку №280 виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в`їзду в Україну або виїзду з України.

З метою визначення послідовності дій уповноважених службових осіб органів охорони державного кордону у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких виконуються доручення уповноважених державних органів, і визначення взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, що надали доручення наказом МВС України від 23.06.2017 № 535, затверджено Порядок дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядку взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення (Порядок 535).

Відповідно до п. 5 розділу І Порядку 535 залежно від виду доручень під час уведення інформації до відповідної оперативної бази даних системи Гарт-1 їм присвоюються: індекс Д - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, установленого уповноваженим державним органом.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку 535: 1. У разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон або виїжджає з тимчасово окупованої території України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи "Гарт-1" за індексом "Д", уповноважені службові особи Держприкордонслужби виконують такі дії:

1)інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів: доповідає старшому зміни прикордонних нарядів або старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску (далі - старший прикордонних нарядів) про виявлення особи, якій заборонено в`їзд в Україну;

передає старшому прикордонних нарядів паспортний документ особи та не пропускає її через державний кордон або через межу тимчасово окупованої території України;

2) старший прикордонних нарядів: повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи "Гарт-1" інформації про заборону в`їзду в Україну виявленій особі;

невідкладно, але не пізніше п`яти хвилин з моменту виконання доручення, інформує про це чергового Головного центру;

відмовляє такій особі у перетинанні державного кордону або у виїзді з тимчасово окупованої території України, про що виносить рішення про відмову в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України "Про прикордонний контроль" , або рішення про відмову особі у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, форму якого наведено в додатку 4 до Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367 (зі змінами);

якщо за обґрунтованих підстав віза вважається отриманою в незаконний спосіб, скасовує візу в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства в порядку, передбаченому абзацом другим пункту 2 частини четвертої статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль" , та інформує про зазначений факт співробітника оперативно-розшукового підрозділу органу Державної прикордонної служби України;

у разі відсутності в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства відмітки уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, указаного в оперативних базах даних;

повертає паспортний документ особі, якій відмовлено в перетинанні державного кордону або якій відмовлено у виїзді з тимчасово окупованої території України;

у випадку, передбаченому частиною п`ятою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль":

наказує перевізникові вивезти іноземця, особу без громадянства в державу, з якої її було привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначених осіб за межі території України; до подальшого вивезення іноземців, осіб без громадянства, яким було відмовлено в перетинанні державного кордону при в`їзді в Україну, уживає належних заходів щодо запобігання незаконному перетинанню ними державного кордону або адміністративної межі з тимчасово окупованою територією України; про прийняте рішення та вжиті заходи доповідає начальникові відділу управління службою (далі - ВУС) органу охорони державного кордону;

3) начальник зміни ВУС органу охорони державного кордону про факт виконання доручення: доповідає начальникові зміни ВУС регіонального управління та начальникові органу охорони державного кордону;

4) начальник зміни ВУС регіонального управління про факт виконання доручення доповідає начальникові зміни Головного центру управління службою (далі - ГЦУС) Адміністрації Держприкордонслужби та начальникові штабу регіонального управління.

Встановлені обставини справи свідчать, що рішення про заборону в`їзду позивача в Україну та доручення про відповідну заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки було прийнято Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області на підставі інформації зазначеної Управлінням стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у зверненні №1408/55/103/01-2022, відповідно до якої прибування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в Україну має місце з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Зі змісту оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну вбачається, що останнє прийняте на підставі ч. 1 ст. 13 Закон №3773-VI, тобто в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 (далі Інструкція №1235).

Відповідно до п. 3 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Пунктами 4-6 Інструкції № 1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну, якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

При цьому, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається на підставі обґрунтованого звернення уповноваженого органу. Так, з відповідним зверненням звернулось Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відповідно до п. 3, 6, 9, 10 ч. 1 ст. 1 Закону України Про національну безпеку України від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі Закон №2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

За змістом ст. 12 Закон №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони (діяльність якого спрямована на захист національних інтересів України), зокрема, належать Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України, Державна міграційна служба України.

Статтею 1 Закону України Про національну поліцію визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Основні повноваження поліції визначенні ст. 23 вищезазначеного Закону, до яких, зокрема, належить: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Наказом Національної поліції України від 23.10.2019 №1077 затверджено Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Так, п. 1 Положення №1077 визначено, що Департамент стратегічних розслідувань НП України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно з законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність. При цьому, до завдань такого Департаменту належить реалізація повноважень Національної поліції України в частині боротьби з організованою злочинністю, злочинністю в органах державної влади та місцевого самоврядування, протидія корупції, захисту прав і свобод людини і громадянина та об`єктів права власності від протиправних посягань, зокрема, виявлення, припинення і попередження незаконної діяльності суспільно небезпечних організованих груп і злочинних організацій, у тому числі в органах державної влади та місцевого самоврядування, які впливають на криміногенну ситуацію в державі та в окремих її органах.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими твердження представника позивача про перевищення повноважень Управлінням стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань НП України при зверненні до ДМС України, адже Департамент стратечіних розслідувань НП України (його територіальні підрозділи) наділений компетенцією щодо надання оцінки наявності в діях відповідного суб`єкта загроз (наявних чи потенційних) національним інтересам та національній безпеці України, а також захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, та відповідно вживати за результатами такої оцінки відповідні дії, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення. В самому зверненні відповідача вказано, що нформацію отримано за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, що також відповідає цілям і завданням даного органу.

При цьому, суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено повноважень ДМС України щодо здійснення перевірки інформації, наданої уповноваженим органом, адже така інформація сприймається як достовірна і у ДМС України є лише один можливий варіант поведінки, а саме: прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, що визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства від 17.12.2013 № 1235.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» визначено, що при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Відтак, суд звертає увагу, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, наявність навіть обґрунтованого припущення щодо можливого заподіяння шкоди інтересам держави, її громадянам та особам, які проживають на її території, є достатнім для формування відповідного звернення (довідки, рапорту) з метою подальшого прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України.

При цьому, рішення про заборону в`їзду на територію України, прийняте ДМС України у рамках здійснення завдань, покладених на неї законодавством України, має превентивний (попереджувальний) характер, відповідно, прийняттю такого рішення не обов`язково має передувати здійснення особою порушення законодавства та наявність вироків суду щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Таку правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у справі №320/8499/20 від 29.07.2021.

Посилання позивача на те, що в зверненні Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області неправильно зазанечно по батькові позивача та транслітерація його прізвища, відтак неможливо точно визначити кого саме стосується інформація, суд апеляційної інстанції вважає безпідставими, адже в зверненні вказано серію та номер посвідки на постійне проживання позивача в Україні, що точно дозволяє ідентифікувати відповідну особу.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення та доручення Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про заборону в`їзду позивача в Україну є правомірними, а підстави для їх скасування в судовому порядку відсутні.

Інші вимоги позивача також не підлягають задоволенню, адже вони є похідними від вимоги про визнання протиправними та скасування рішення та доручення про заборону в`їзду ОСОБА_7 в України щодо яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 24.01.2023 року в адміністративній справі №160/11245/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 03.04.2023 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук