Справа № 580/2211/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31 березня 2023 року справа № 580/2211/23

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

28 березня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, в якому просить:

1) скасувати акт від 16 лютого 2023 року Будищенської сільської ради, який складений за результатом перевірки присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 по рішенню від 09.08.2022 Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/11168/21;

2) визнати протиправну бездіяльність виконавчого комітету Будищенської сільської ради щодо:

- не вирішення спору про добросусідство між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 від 26.04.2021 та 03.08.2021;

- не обстеження присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_1 ) на відповідність вимогам: Державних санітарних норм і правил утримання територій населених місць затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №145 від 17.03.2011, зареєстрованих Міністерством юстиції України 05.04.2011 №457/19195; Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ в Україні від 30.12.2014 №1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 №252/26697;

3) зобов`язати виконавчий комітет Будищенської сільської ради (19620, Черкаська область, Черкаський район, с. Будище, вул. 30-річчя Перемоги, буд.42, ) вчинити дії щодо проведення перевірки присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) відповідно до статей:

- ст. 103, 111,159,188, 211 Земельного кодексу України;

- ст. 6-1, 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 року за №963 - VI;

- ст. 31, 33, 36-1, 59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 за №280/97-ВР;

- ст. 38,41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльност» від 17.02.2011 року за №3038 - VI;

- ст. 40, 42 Закону України Про благоустрій населених пунктів від 06.09.2005 за №2807 - IV;

- ст. 21, 32, 33, 35-1, 42 Закону України «Про відходи» №187/98-ВР;

- ст.16 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від №1645 III;

- ст.242-2, 244-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

та на відповідність вимогам:

- п.6.1.41, 7.6.5. 7.6.7, 15.2.2 Державних будівельних норм Б.2.2-12:2019;

- наказу «Правил пожежної безпеки в Україні» від 30.12.2014 №1417;

- наказу «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» від 19.06.1996 №173;

- наказу «Державних санітарних норм і правил утримання територій населених місць» від 17.03.2011 за №145;

- наказу «Типових правил благоустрою території населеного пункту» від 27.11.2017 №310;

- постанови «Про правовий режим зон санітарної охорони водних об`єктів» від 18.12.1998 №2024;

- постанови «Про надання послуг з поводження з побутовими відходами» від 10.12.2008 №1070.

Подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України і підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 2 статі 5 КАС України передбачено те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В контексті вказаних норм суддя звертає увагу на те, що не залежно від способу захисту порушеного права, основними ознаками якого є те, що спосіб захисту не суперечить закону, а також забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, судовий захист порушеного права відбувається, виключно, за наявності порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них.

Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 вказано, що верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Завданням адміністративного судочинства, згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас суддя відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити реальне поновлення порушеного права.

Відповідно до статті частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень ( пункт 2 ч. 1 цієї статі).

Разом із тим, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу згідно вищезазначеної ч. 1 ст. 5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильно сформованого змісту позовних вимог залежить і ефективність судового захисту, позаяк суд розглядає адміністративні справи лише в межах позовних вимог.

Так, обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.

Тобто, визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.

Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 826/16958/17.

Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших публічно-правових відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Згідно пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

При цьому, залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові і такі, що не мають нормативно-правового характеру, тобто індивідуальні.

Правовий акт індивідуальної дії це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків, чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований. До того ж, обов`язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акту індивідуальної дії, є юридичний характер, тобто обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (суб`єктів), дотримання якого забезпечується правовими механізмами.

Обов`язковою ознакою акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язків характер.

Як вбачається зі змісту позовних вимог (прохальна частина позову) позивач зокрема просить суд скасувати акт від 16 лютого 2023 року Будищенської сільської ради, який складений за результатом перевірки присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 по рішенню від 09.08.2022 Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/11168/21 та визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Будищенської сільської ради щодо не вирішення спору про добросусідство між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 від 26.04.2021 та 03.08.2021, не обстеження присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_1 ) на відповідність вимогам: Державних санітарних норм і правил утримання територій населених місць затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №145 від 17.03.2011, зареєстрованих Міністерством юстиції України 05.04.2011 №457/19195; Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ в Україні від 30.12.2014 №1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 №252/26697 та зобов`язати виконавчий комітет Будищенської сільської ради (19620, Черкаська область, Черкаський район, с. Будище, вул. 30-річчя Перемоги, буд.42, ) вчинити дії щодо проведення перевірки присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя звертає увагу, що акт від 16 лютого 2023 року Будищенської сільської ради, який складений за результатом перевірки присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 , в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою акт є службовим документом, який фіксує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для її проведення.

Таким чином оскаржуваний акту не має обов`язкового характеру, а сам акт не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 21.02.2023 №13 «Про вирішення спору про добросусідство між гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 та затвердження акту, протоколу та висновку комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023» затверджено акт, протокол та висновок комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023. Пунктом 2 вказаного рішення вирішено спір про добросусідство між гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 шляхом зобов`язання усунення гр. ОСОБА_2 всіх зазначених в акті від 16.02.2023 порушень в строк до 01.11.2023 включно.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно уточнити прохальну частину позовної заяви щодо предмету оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 161, 169, 256, 294 КАС України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачу десять днів з дня, наступного за днем отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО