Справа № 420/2551/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2551/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 з 1994 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 в Національній поліції України. З 31.10.2018 року ОСОБА_1 , згідно наказу Національної поліції № 1024 o/c, звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). ОСОБА_1 отримав травму, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, внаслідок якої позивачу встановлено II групу інвалідності та Суворовським УСЗН ДПтаСП ОМР видане посвідчення інваліда ІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, серії НОМЕР_1 з терміном дії до 01 грудня 2021 року. 02 грудня 2021 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи та видачі нового відповідного посвідчення, на що листом від 14.12.21 № 04-C- 7352/2-O, отримав відмову у зв`язку з тим, що згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 517113 від 17.11.21 позивача визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків, та з цього приводу права на продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 не має.

Позивач вважає зазначену відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Токмілової Л.М., згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2022 року, зазначена справа передана на розгляд судді Андрухіву В.В.

Ухвалою від 10.05.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали прийняття справи до провадження та матеріали позовної заяви відповідач отримав 10.05.2022 року, що підтверджується звітом про доставку електронного листа.

24.05.2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що порядок та умови встановлення інвалідності особам, які звернулися для встановлення інвалідності визначені Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285.

Відповідно до зазначеного Положення у разі наявності причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) з захистом Батьківщини чи участю в бойових діях на території інших держав постанови ВЛК приймаються з наступними формулюваннями:

пп. 1 п. 9 «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, отримане під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської дії у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України» якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане за зазначених обставин;

пп. 5 п. 9 «Захворювання, поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання діагностовано, поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане в період служби в країнах на території інших держав, які вели бойові дії, згідно з Переліком держав i періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63.

За відсутності такого зв`язку, Постанова ВЛК приймається з формулюванням, передбаченим пп. 2 п. 9 Положення, а саме: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 11.11.2021 року серія 12 АAB № 517113 гр. ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Враховуючи викладене, права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення гр. ОСОБА_1 немає.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 1994 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 - в Національній поліції України.

З 31.10.2018 року ОСОБА_1 , згідно наказу Національної поліції № 1024 o/c, звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Під час проходження служби у 2011 році при затриманні правопорушників ОСОБА_1 отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, лікувався в стаціонарі. Вищевказане підтверджується свідоцтвом про хворобу №314/2 Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ ТМО МВС України по Одеській області.

Отже, ОСОБА_1 отримав травму, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, внаслідок якої позивачу встановлено II групу інвалідності.

Управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видане посвідчення інваліда ІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни серії НОМЕР_1 з терміном дії до 01 грудня 2021 року.

17.11.2021 року позивач пройшов повторний огляд комісії № 1 Обласної медико- соціальної експертизи, де згідно довідки МСЕК серії 12AAB № 517113 від 17.11.21, відповідно до якої ОСОБА_1 було встановлено II групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

02.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи та видачі нового відповідного посвідчення.

Листом від 14.12.21 № 04-С-7352/2-O відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, зазначивши, що згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 517113 від 17.11.2021 року позивача визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків, та з цього приводу права на продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 не має.

Вказані дії позивач вважає протиправними та за захистом своїх права звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону №3551-XII.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскільки він отримав травму під час виконання службових обов`язків, це, на його думку, є підставою для поширення до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить з такого.

Згідно з п.п.1 та 2 ч.2 ст.7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З огляду на вказане, згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з п.2 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Сукупний аналіз статей Закону №3551 доводить, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналогічні правові висновки викладено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 30.09.2019 у справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18, від 02.04.2021 року у справі № 0540/9350/18-а, які суд застосовує до спірних правовідносин згідно приписів ч.5 ст.242 КАС України.

У свідоцтві про хворобу №314/2 вказано, що в 2011р. при затриманні правопорушників позивач отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, лікувався в стаціонарі, що підтверджується Висновком службового розслідування №10/234 від 01.03.2012p.

Тобто чітко вбачається, що позивач отримав травму внаслідок виконання службових обов`язків, але виконання службових обов`язків не було пов`язано з безпосередньою участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, та травма, яку отримав позивач, внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення діяв правомірно, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (адреса: вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів

.