Справа № 379/358/23
Суддя: Музиченко О. О.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 379/358/23
Провадження № 2-а/379/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі

головуючої судді - Музиченко О. О.,

за участю секретаря судового засідання - Бакал О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторінсправу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділення поліції №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про скасування постанови серія БАД №331794 від 01.03.2023 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

У С Т А Н О В И В:

13.03.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника адвоката Слободенюк Г.М. з указаним позовом, мотивуючи тим, що 01.03.2023 року він рухався в м. Тараща по вулиці Набережній на міні-байку «Лінхай МБ-200» по бездоріжжю з правої сторони узбіччя. Зупинився, оскільки у його міні-байка злетів цепок, без якого транспортний засіб взагалі не зміг би пересуватись. Позаду нього їхали працівники поліції, які подали звуковий сигнал і зупинилися. Працівник поліції підійшов та, не представившись і не озвучивши причину зупинки, почав вимагати у нього посвідчення водія, документи, які засвідчують особу та проводити поверхневу перевірку. За наслідком цього спілкування інспектором СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП лейтенантом поліції Ахвердієвим Р.З. було складено постанову 100301 серія БАД № 331794, якою накладено на нього ( ОСОБА_1 ) адміністративне стягнення за ч.2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Цю постанову він вважає протиправною, оскільки остання не містить посилання на докази, якими підтверджується правопорушення; на нього працівниками поліції чинився тиск; співробітник поліції при складанні постанови не роз`яснив йому прав та обов`язків, що закріплені в ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не вирішив клопотання та не дослідив докази; зауважує, що міні-байк не потребує реєстрації як автотранспорт у сервісному центрі МВС, він використовується фактично як мотоблок, не має карбюратора, на ньому рухаються по бездоріжжю або по узбіччю дороги, де дозволено пересуватись велотранспорту; інспектор патрульної поліції взагалі не назвав та не зафіксував в установленому законом порядку порушення водієм транспортного засобу ПДР України, а тому у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки його транспортного засобу та вимоги пред`явлення документів відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». За відсутності у поліцейського підстав для зупинки автомобіля така зупинка є порушенням законних прав громадян на свободу пересування. Крім того, інспектор поліції установив, що правопорушення скоєно о 19:38 год, а постанову він склав о 19:10 год, відтак, дана постанова винесена з порушенням «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» і є недійсною. На підставі наведеного позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову 100301 серія БАД № 331794 від 01.03.2023, винесену інспектором СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП у Київській області лейтенантом поліції Ахвердієвим Р.З., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн (а.с.35-41).

13.03.2023 суд постановив ухвалу, якою позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків (а.с.28-31).

17.03.2023 до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви (а.с.34-54).

21.03.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В указаній ухвалі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали; а також запропонував відповідачу подати до суду матеріали адміністративної справи, на підставі яких винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 331794 від 01.03.2023 на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП, у строк до 29.03.2023 (а.с.61, 62).

22.03.2023 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з усіма додатками, що вбачається з відмітки на супровідному листі (а.с.64).

Згідно ч.1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Станом на 31.03.2023 відповідач не подав до суду ні відзив на позовну заяву, ні матеріали адміністративної справи, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, строк для подання яких сплинув.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Згідно ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області не скористались своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позов ОСОБА_1 ..

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд установив таке.

Судом установлено, що 01 березня 2023 року о 19 год 10 хв інспектор СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Ахвердієв Р.З. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 331794, якою застосував до позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн за скоєне ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с.42).

З постанови вбачається, що 01.03.2023 о 19 год 38 хв в м. Тараща по вул. Набережна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом моторолер міні-байк «Ланхай МБ-200», який не зареєстрований, без відповідних документів, а саме посвідчення водія відповідної категорії А1, яке не отримував в сервісному центрі МВС, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Отже, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність, в тому числі, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п.1.10. розділу 1 ПДР України механічним транспортним засобом є транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт .

Мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг.

Відтак, моторолер «Mini Bike Linhai MB-200» відповідно до наданих позивачем характеристик є позашляховим мотоциклом «Mini Bike Linhai MB-200», що має двигун з робочим об`ємом 196 куб.см, вагою 64 кг (а.с.14-16).

Постановою Кабінету Міністрів України № 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення) де передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно до п.3 Положення, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Законом України від 17 листопада 2008 року № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів.

Таким чином, з 01 січня 2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Постановою Кабінету Міністрів № 1370 від 23 грудня 2009 року затверджено нову редакцію Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок).

Так, за змістом пункту 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.

Згідно з абзацом другим пункту 7 Порядку, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до п.16 Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію (зокрема за бажанням заявника в електронній формі без виготовлення їх на бланку), а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають вимогам, установленим МВС: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Так, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до п. 2.13 ПДР України право на керування мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) особам може бути надано - з 16-річного віку.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

На підставі наведеного суд вважає невірним твердження позивача про те, що керований ним транспортний засіб - моторолер «Mini Bike Linhai MB-200» не підлягає реєстрації в уповноважених органах МВС.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування незареєстрованим транспортним засобом (ч.6 ст. 121 КУпАП).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування моторолером «Mini Bike Linhai MB-200» без права керування цим транспортним засобом без посвідчення водія категорії А1, яке ОСОБА_1 не отримував в сервісному центрі, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За положенням ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За положенням ч.1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п.10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 зі змінами, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд установив з наявної в матеріалах справи копії постанови 100301 від 01.03.2023, належно засвідченої представником позивача (а.с.42), що по часу вона складена на півгодини раніше, ніж зафіксоване в ній правопорушення: час складання «19 год. 10 хв.» за правопорушення, вчинене о «19 год. 38 хв.». Указане саме по собі ставить під сумнів законність такої постанови.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За визначенням статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідач не подав відзив на позовну заяву та не надав суду матеріали адміністративної справи, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова. З постанови не вбачається на підставі яких саме доказів вона була винесена суб`єктом владних повноважень. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження відсутності у водія позивача ОСОБА_1 права керування транспортними засобами категорії А1. У суду відсутня інформація про те, чи перевірялись працівниками поліції дані про наявність чи відсутність у позивача такого права при винесенні оскаржуваної постанови. Суду невідомо на підставі чого винесена оскаржувана постанова.

Тобто відповідачем не було надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Водночас, позивач не визнав факт вчинення ним правопорушення, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративним позовом, при цьому відповідачем не виконано встановлений законом обов`язок довести правомірність свого рішення, як такого, що відповідає вимогам ст. 2 КАС України.

Надаючи оцінку наданому позивачем відеозапису, за результатом його перегляду суд установив, що цей відеозапис здійснювався працівником поліції на нагрудну боді-камеру. Проте, в порушення ч.3 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено указаний відеозапис. Тому цей відеозапис є неналежним доказом у справі. Відповідний висновок про неналежність такого доказу неодноразово наводився Верховним Судом в його постановах (зокрема, у справі № 524/9716/16-а від 13 лютого 2020 року, у справі № 524/5536/17 від 15 листопада 2018 року).

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем конкретного адміністративного правопорушення.

В силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскаржувана постанова серії БАД № 331794 від 01.03.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції № від 11.03.2023 вбачається, що позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн (а.с.1).

На підставі викладеного, у зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Київській області.

Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 126, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 71-74, 77, 90, 132, 139, 242, 244 - 246, 268, 286, 272, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу поліції №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про скасування постанови серія БАД №331794 від 01.03.2023 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову інспектора СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Ахвердієва Раміза Забітовича від 01.03.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 331794, якою до ОСОБА_1 застосованоадміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (, адреса місцезнаходження: вулиця Володимирська, 15, м. Київ, 01601) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження згідно ст. 295 КАС України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 13.09.2018 органом 3245, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Відділення поліції № 2 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, місцезнаходження: вул. Володимира Великого, 29, м. Тараща, Білоцерківський район, Київська область.

Повне судове рішення складено 31.03.2023.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО