Справа № 380/15838/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15838/21 пров. № А/857/4606/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року, ухвалене суддею Гавдиком З.В. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/15838/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 03.07.2019 року в повному обсязі;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 03.07.2019 року із застосуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців для індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним не нарахування та невиплату військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 03.07.2019 року в повному обсязі.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), а за період з 01.03.2018 по 03.07.2019 року - із застосуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.07.2019 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців для нарахування індексації, а також на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, оскільки відповідач застосував вірний базовий місяць для індексації грошового забезпечення позивача.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що фінансування виплати індексації грошового забезпечення здійснюється в межах бюджетних асигнувань на ці цілі. Між тим, відповідач зазначив, що не нарахував індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, а тому зобов`язання відповідача застосувати січень 2008 року, як базовий місяць під час проведення індексації за цей період є передчасним. Крім того, суд не врахував, що відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2028 року по 03.05.2019 року, із застосуванням березня 2018 року, як базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив військову службу Збройних силах України.

На підставі наказу відповідача № 97 від 03.05.2019 року позивач з 03.05.2019 року виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Із довідки № 350/486/25/3/2 від 29.06.2021 року про нараховане грошове забезпечення за період з січня 2015 року по листопад 2019 року, позивач дізнався, що, за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, для обчислення індексації грошового забезпечення відповідач обрав неправильний базовий місяць, а з січня 2016 року по жовтень 2018 року, індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася, через відсутність фінансування на цю виплату від Міністерства оборони України. Виплату індексації грошового забезпечення розпочато у листопаді 2018 року.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Мотиви відповідача зводяться до того, що відповідач не мав коштів на виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.07.2019 року, а також відсутні підстави для застосування січня 2008 року, як базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Крім того, відповідач зазначає, що виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2028 року по 03.05.2019 року, із застосуванням березня 2018 року, як базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення.

Надаючи оцінку цим доводам, апеляційний суд зазначає таке.

Що стосується періоду з 01.01.2016 року по 03.05.2019 року (день виключення позивача з особового складу військової частини), то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

За змістом абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з статтями 4, 6 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2015 року), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

У березні 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців, в тому числі і позивача.

Відповідач, відмовивши позивачу у проведенні індексації за цей період, не заперечує ту обставину, що позивач має право на виплату індексації, однак вказав, що індексація не може бути виплачена, оскільки у державному бюджеті відсутні кошти на ці цілі, а виплата індексації прямо залежить від бюджетного фінансування.

Проте, апеляційний суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

Апеляційний суд встановив те, що відповідач не нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 жовтня 2018 року, а тому у відповідача є відповідний обов`язок нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за цей період.

Одночасно, апеляційний суд зазначає те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Тому, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за період з 01 січня 2016 року по 30 жовтня 2018 року є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19.

Отже, підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення позивача, з урахуванням базових місяців січня 2008 року за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та березня 2018 року за період з 01.03.2018 року по 30.10.2018 року, відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Що стосується періоду з 01.11.2018 року по 03.05.2019 року, то відповідач нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення правильно, із застосуванням березня 2018 року, тобто місяця у якому збільшено посадовий оклад військовослужбовців, в тому числі і позивача.

Отже, підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення позивача, з урахуванням базового місяця березня 2018 року, за період з 01.11.2018 року по 03.05.2019 року, відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Що стосується виплати компенсації втрати частини доходів, то апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) передбачено те, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За змістом статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19.

Апеляційний суд встановив те, що основну суму доходу (індексації грошового забезпечення) на час подання позову відповідач не виплатив, оскільки щодо цього доходу існує спір.

Враховуючи те, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а заборгованість, як вище встановлено судом, позивачу не виплачена, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати індексації є передчасними.

Підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність в частині не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.10.2018 року.

Тому, апеляційний суд вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, шляхом визнання бездіяльності відповідача, щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.10.2018 року, протиправною та зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача провести нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням базового місяця січня 2008 року та з 01.03.2018 року по 03.07.2019 року із застосуванням базового місяця березня 2018 року, а також провести виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати доходу, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме, шляхом визнання бездіяльності відповідача, щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.10.2018 року, протиправною та зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії.

Отже апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року в справі № 380/15838/21 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою ці позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.10.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.10.2018 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 30.03.2023 року