Справа № 440/9038/21
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

29 березня 2023 року

м. Київ

справа №440/9038/21

адміністративне провадження № К/990/8978/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Стрелець Т.Г., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року

у справі № 440/9038/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

08 березня 2023 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року.

Скаржником у касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що оскаржувану постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року ним не отримано вчасно через відсутність у Другого апеляційного адміністративного суду коштів на відправку поштової кореспонденції. Натомість скаржник вказує, що був змушений звернутися до суду першої інстанції із заявою про видачу оскаржуваного судового рішення (копію заяви додає до клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження), де його і отримав 17 лютого 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, враховуючи запровадження на всій території України воєнного стану (вказане підтверджується, зокрема Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" з подальшими змінами), у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією рф проти України, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про визнання протиправними рішення та дій Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області" при виготовленні довідки про розмір грошового забезпечення від 09 липня 2021 року №33/37-4/11851 щодо встановлення позивачу для перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року: - посадового окладу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень замість 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень, - надбавки за стаж служби в поліції (за вислугу років) в відсотках 40%, замість 50% (п`ятдесят відсотків), - надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції в відсотках -44,91% замість - 59,55% (п`ятдесят дев`ять цілих п`ятдесят п`ять відсотків), - премії в відсотках - 62,58%, замість - 52,62% (п`ятдесят дві цілих шістдесят два відсотки), неврахування в складі грошового забезпечення індексу інфляції в розмірі 887,09 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 09 коп. та направлення цієї довідки до Головного управління Пенсійного фонду України з заниженим розміром грошового забезпечення; зобов`язання Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області", виготовити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України довідку з перерахованим розміром грошового забезпечення за листопад 2019 року (станом на 19 листопада 2019 року) позивачу для перерахунку йому пенсії з 01 грудня 2019 року з розрахунку його таких складових: посадового окладу як начальника сектору, що не входить до складу відділу, в сумі 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень; оклад за спеціальне звання "капітан" міліції (поліції) -1800 (тисяча вісімсот) гривень; надбавки за вислугу років (стаж служби) -(50%) - 2375(дві тисячі триста сімдесят п`ять) гривень; надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції - (59,55%) - 4242,94 (чотири тисячі двісті сорок дві гривні, 94 коп); премії - (52,62%) - 5981,81 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна гривня, 81 коп.); індексу інфляції в розмірі 887,09 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 09 коп. (врахувати в складі грошового забезпечення шляхом додавання), всього: 18236,84 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять шість гривень 84 коп.);

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовної діяльності дає змогу досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Отже, функціями Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні передусім є формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і відповідне спрямування судової практики в єдине і правильне правозастосування (вказати напрям, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснення змісту законодавчого акта в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи при цьому судам нижчої інстанції результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який упроваджується шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють із метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником, в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій вказано, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України); справа має виняткове значення для скаржника та становить значний суспільний інтерес (підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).

Однак, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Крім того, колегією суддів не може бути прийнято до уваги твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес (підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України), оскільки останнє не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів і свідчили про значну заінтересованість широкого кола осіб результатами розгляду саме цієї справи..

Суд зазначає, що такі твердження скаржника мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", або "суспільний інтерес" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Крім того, скаржник також вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №°805/3923/18-а, від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, від 26 серпня 2021 року у справі № 240/7853/19, від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 17 травня 2021 року у справі № 552/4951/17.

Однак, твердження скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції у оскаржуваному рішенні, враховуючи вказаний висновок вказав, що пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Крім того, Суд також не бере до уваги посилання скаржника на правові висновки, сформовані в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 240/7853/19, оскільки у цій справі розглядалося питання щодо зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України при обчисленні пенсії відповідно до статті 43 Закону №2262-ХІІ враховувати як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - індексацію грошового забезпечення, яка нараховувалася за час служби перед звільненням.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на невідповідність оскаржуваних судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 17 травня 2021 року у справі № 552/4951/17, оскільки спір справі № 440/9038/21, рішення у якій оскаржуються, виник стосовно незарахування індексації грошового забезпечення при перерахунку пенсії колишньому працівнику органів внутрішніх справ прирівняного до поліцейського.

З огляду на це, Суд наголошує, що Верховним Судом неодноразово зазначалося, зокрема у постановах від 27 лютого 2023 року у справі № 761/44115/17, від 16 березня 2023 року у справі № 580/8568/21, що відповідно до частини третьої статті 63 Закону №2262-ХІІ, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Крім того, Суд вказує, що мотиви суду апеляційної інстанції, якими він керувався при перегляді рішення суду першої інстанції у справі № 440/9038/21, у повній мірі відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а, яка містить висновки щодо питання правильного застосування норм права, порушеного в касаційній скарзі, про що суд апеляційної інстанції і зазначив в оскаржуваній постанові.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічного висновку стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності дійшов Верховний Суд в ухвалах від 11 січня 2023 року у справі № 560/3098/21, від 12 січня 2023 року у справі № 460/8546/22, від 26 січня 2023 року у справі №580/664/22.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ :

1. Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити строк на касаційне оскарження у справі № 440/9038/21.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 440/9038/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді Н.В. Коваленко

Т.Г. Стрелець