Справа № 580/9464/21
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року справа № 580/9464/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Вищого адміністративного суду України про визнання протиправними бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Вищого адміністративного суду України (далі відповідач 2), в якому позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправними бездіяльність та дії відповідача 2 щодо невидачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 20.09.2021;

- зобов`язати відповідача 2 в особі голови ліквідаційної комісії видати позивачу довідку, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого ст.ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402, що складає 384271,88 грн., у т.ч. посадовий оклад 197062,50 грн. (2102*75*1,25), доплата за вислугу років 157650,00 грн. (80%), доплата за зайняття адміністративної посади 9853,13 грн. (5%), доплата за доступ до державної таємниці 19706,25 грн. (10%);

- визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402;

- зобов`язати відповідача 1 здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого ст.ст.135, 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402 з 19.02.2020 в розмірі 307417,50 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 07.08.2018 позивача було звільнено у відставку з посади судді Вищого адміністративного суду України, у зв`язку з виходом у відставку було призначено довічне грошове утримання.

20.09.2021 позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із заявою про надання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Проте, вказане звернення залишене без реагування. Крім того, 20.09.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, однак листом від 19.10.2021 відмовлено у такому перерахунку з огляду на відсутність довідки про розмір суддівської винагороди.

Такі відмови позивач вважає протиправними, оскільки 18 лютого 2020 року Конституційний Сад України ухвалив рішення у справі №2-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) деякі положення розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, зокрема пункт 25 вказаного Закону. Тому позивач вважає, що з 19 лютого 2020 року у нього виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII, а саме п.3 ч.3 ст.135, як судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Ухвалою суду від 16.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.12.2021 суд прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 від 15.11.2021 (вх. від 18.11.2021 №45423/21) щодо збільшення розміру позовних вимог.

06.12.2021 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивач звернувшись із заявою про перерахунок довічного грошового утримання, не надав довідки про розмір суддівської винагороди, передбаченої Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України № 3-1. Оскільки орган Пенсійного фонду на має повноважень самостійно визначати розмір суддівської винагороди та у зв`язку з недотриманням позивачем вимог вказаного Порядку, йому відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

28.12.2021 позивач подав відповідь на вказаний відзив, в якому окрім викладених у позовній заяві доводів зазначив, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про призначення довічного грошового утримання надано розрахунок стажу судді, який здійснений на підставі вимог законодавства на день видання наказу про відрахування зі штату суду, та який враховується для обрахунку довічного грошового утримання. При цьому, позивач не зобов`язаний надавати довідку про розмір суддівської винагородите. Це має робити відповідач.

30.12.2021 від Вищого адміністративного суду України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що довідка позивачу повинна бути видана тільки відповідно до Закону №2453-VI, оскільки Законом №1402-VIII визначено порядок визначення посадового окладу як складової частини суддівської винагороди виключно для судів першої, апеляційної інстанції, вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду.

Відповідно до ст.36 Закону №1402-VIII Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд, зокрема, здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

У той же час, Верховний Суд, окрім суду касаційної інстанції, здійснює інші повноваження, що за юридичною природою відповідає його статусу, як найвищого суду у системі судоустрою України, які вищі спеціалізовані суди до набрання чинності Законом №1402-VIII не здійснювали.

Вищий адміністративний суд України, починаючи з 15 грудня 2017 року, перебуває у стані ліквідації, не є касаційним судом відповідно до положень Закону №1402-VIII, а отже відповідач не може при видачі довідки позивачу застосовувати положення вказаного Закону. Крім того, відповідач зазначає, що суддівська винагорода суддів Вищого адміністративного суду України, які на даний момент працюють на посадах у Вищому адміністративному суді України, відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII обчислюється у порядку, визначеному Законом №2453-VI, положеннями якого і керувався відповідач при видачі позивачу попередньої довідки від 18.01.2020 для обчислення довічного грошового утримання.

Ухвалою від 12.01.2022 зупинено провадження у справі №580/9464/21 до часу набрання законної сили рішеннями Верховного Суду у справах №640/26846/20 та №640/10223/21.

13.01.2022 позивач подав суду відповідь на відзив Вищого адміністративного суду України з подібними позовній заяві доводами.

Ухвалами від 19.01.2023 та від 17.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 від 08.12.2022 (вх. від 19.12.2023 №39320/22) та від 28.01.2023 (вх. від 08.02.2023 №4679/23) про поновлення провадження у справі №580/9464/21.

23.03.2023 суд ухвалою поновив провадження та продовжив судовий розгляд справи.

Ухвалою від 27.03.2023 суд повернув ОСОБА_1 заяву від 11.01.2022 (вх. від 13.01.2022 №1800/22) щодо збільшення розміру позовних вимог.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

04.08.2020 та 18.01.2021 Вищим адміністративним судом України позивачу видано довідки №105 та №24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з якою посадовий оклад судді Вищого адміністративного суду України, як складова суддівської винагороди, з якої обраховується щомісячне довічне грошове утримання, складає 37836,00 грн.

20.09.2021 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України із заявою, в якій просив видати довідку про грошове забезпечення судді за 2017-2021 роки, з огляду на те, що розмір суддівської винагороди для перерахунку щомісячного грошового утримання суддям вищих спеціалізованих судів має встановлюватись як для суддів Верховного Суду.

Листом від 03.11.2021 №340/1-14/21 Вищий адміністративний суд України повідомив позивачу, що видати довідку суддям ВАСУ у відставці із зазначенням посадового окладу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до Закону №1402-VIII не вбачається за можливе.

Підставою відмови зазначено те, що базовий розмір посадових окладів суддів ліквідованих вищих спеціалізованих судів (як судів касаційної інстанції) не визначений, оскільки діяльність таких судів Законом №1402-VIII не передбачена. Крім того, законом не передбачено обов`язок видавати довідки для обчислення довічного грошового утримання із застосуванням складових суддівської винагороди суддів інших судів.

Також, листом від 29.09.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру грошового утримання судді Верховного Суду з 19.02.2020.

На вказане звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 19.10.2021 №7419-7734/З-03/8-2300/21 повідомило, що для розгляду вказаного питання відсутні підстави, оскільки не дотримано вимоги Порядку №3-1.

Не погоджуючись із такими відмовами, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402 (далі Закон №1402-VIІІ), який набув чинності 30 вересня 2016 року, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями частини 4 статті 142 Закону №1402-VIІІ та частини 3 статті 141 Закону №2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» в редакції від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ) (далі Закон №2453-VI, яка підлягає застосуванню згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, норми частини 4 статті 142, пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIІІ безпосередньо пов`язують розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміром суддівської винагороди, яку отримує суддя, що працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх Рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11 грудня 2020 року у справі №200/3958/19-а висловив позицію, відповідно до якої правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Водночас, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Отже, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня; відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством, застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Отже, саме з 19 лютого 2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

Вирішуючи питання про те, яка з посад судді є відповідною тій посаді, з якої позивача звільнено у відставку, колегія суд враховує таке.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» було викладено у новій редакції, зокрема, ст.125 Конституції України, яка визначає принципи побудови судоустрій в Україні.

Нові організаційні основи судоустрою були також викладені у главі 1 розділу ІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, які не передбачають у системі судоустрою України Вищого адміністративного суду України.

Положеннями п.п.6, 7, 8 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

З дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (положення п. 7 розділу XII щодо слів «та ліквідуються» в частині Верховного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020).

День початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, визначається рішенням його Пленуму, що публікується на веб-порталі судової влади та в газеті «Голос України».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року.

Отже, з 15 грудня 2017 року Вищий адміністративний суд України припинив виконувати повноваження, визначені процесуальним законом та перебуває у стані ліквідації.

Суд враховує, що питання соціального захисту суддів у відставці, які обіймали посади в судах, що ліквідуються, які не передбачені в системі судоустрою України, не були врегульовані прикінцевими та перехідними положенням Закону №1402-VIII.

Зокрема, вказаним Законом не визначено, які з посад суддів у новій системі судоустрою України є відповідними посадам суддів, які до виходу у відставку працювали у Вищому адміністративному суді України.

Разом з тим, вказана обставина не може бути перешкодою для реалізації позивачем свого права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII та визнання його у відсотковому співвідношенні до рівня суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру суддівської винагороди, який належить зазначати у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд враховує, що ліквідаційну процедуру Вищого адміністративний суду України не завершено, однак судді, які продовжують перебувати у штаті вказаного суду, з 15 грудня 2017 року не здійснюють правосуддя. Відповідно, посади таких суддів не можуть вважатися відповідними тій посаді, з якої позивач був звільнений у відставку.

Як раніше зазначалося, Конституційний Суд України у рішенні від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 наголосив на тому, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує саме діючий суддя.

Відповідач зазначає, що відповідно до п.7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII до припинення діяльності Вищого адміністративного суду України статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цього суду визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Надаючи правову оцінку, зазначеному доводу суд зазначає, що припинення діяльності Вищого адміністративного суду України та розповсюдження на суддів, які перебувають у штаті цього суду, гарантій, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у часі безпосередньо пов`язані з днем початку роботи Верховного Суду.

Спеціалізовані суди припинили свою діяльність, як судові органи, з дня початку роботи Верховного Суду - 15 грудня 2017 року, їх виключено з системи судоустрою України та позбавлено можливості здійснювати правосуддя.

Зазначені обставини вказують на те, що посада судді Вищого адміністративного суду України після 15 грудня 2017 року - судді, який не виконує функцій та повноважень зі здійснення правосуддя, не є відповідною тій посаді, яку обіймав позивач до виходу у відставку.

Суд наголошує, що у межах цієї справи не вирішується питання про те, чи зберігаються за суддями, які продовжують перебувати у штаті Вищого адміністративного суду України, статус, права та гарантії суддів, визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Неможливість використання посадового окладу працюючого судді Вищого адміністративного суду України в якості базового показника для підготовки довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пов`язана саме з тим, що посада такого судді на цей час є не відповідною тій посаді, з якої позивача було звільнено у відставку.

Судді, які продовжують перебувати у трудових відносинах із юридичною особою Вищого адміністративного суду України, не здійснюють правосуддя на професійній основі, тому розмір їх грошового утримання не може впливати на визначення розміру довічного грошового утримання судді Вищого адміністративного суду України у відставці.

За змістом доводів відповідача, суддям, які продовжують перебувати у штаті Вищого адміністративного суду України, суддівська винагорода нараховується та виплачується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Водночас положеннями ч.1 ст.135, ч.ч.3, 4 ст.142 Закону №1402-VIII судді у відставці гарантовано виплату щомісячного довічного грошового утримання, розмір якого залежить від суддівської винагороди, обчисленої відповідно саме до цього Закону.

Так, згідно з ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

На час виникнення спірних правовідносин розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII вже не містить положень, які б передбачали нарахування і виплату суддівської винагороди судді, який займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі, на підставі інших нормативно-правових актів, у тому числі й Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності видачі позивачу довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням базового посадового окладу судді, який продовжує перебувати в штаті Вищого адміністративного суду України.

Окрім цього, для правильного вирішення цього спору належить з`ясувати, який з передбачених ст.17 Закону №1402-VIII судів України є відповідним Вищому адміністративному суду України у період його діяльності до 15 грудня 2017 року.

При вирішенні цього питання суд враховує положення Конституції України щодо правосуддя, главу 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, главу 5 Закону №1402-VIII, норми Кодексу адміністративного судочинства України щодо касаційного оскарження судових рішень, а також висновки Конституційного Суду України, викладені у рішеннях від 11 березня 2010 року №8-рп/2010 та від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 і дійшов висновку про те, що фактично Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виконує ті ж функції суду касаційної інстанції, які виконував Вищий адміністративний суд України до припинення його діяльності.

Відповідним судом, до якого передано всі без виключення функції Вищого адміністративного суду України, як суду касаційної інстанції, є Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що розмір довічного грошового утримання судді у відставці Вищого адміністративного суду України має бути співмірним із суддівською винагородою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Суд погоджуючись із доводами відповідача про те, що Верховий Суд відповідно до ч.3 ст.125 Конституції України є найвищим судом у системі судоустрою України, в той час як касаційні вищі спеціалізовані суди, у тому числі Вищий адміністративний суд України, вказаного статусу не мали.

Разом з тим, зазначена різниця у правовому статусі Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду, у складі якого діє Касаційний адміністративний суд, не спростовує того, що обсяг процесуальних повноважень судді Вищого адміністративного суду України до 15 грудня 2017 року є найбільш наближеним до функцій щодо здійснення правосуддя, покладених на суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у порівнянні з іншими судами, що утворюють систему судоустрою України згідно зі ст.17 Закону №1402-VIII.

Отже, оскільки вся інформація щодо роботи позивача на посаді судді перебуває у відповідача, то довідку про суддівську винагороду до завершення процедури ліквідації ВАСУ повинен видати відповідач, зазначивши при цьому в цій довідці розмір суддівської винагороди позивача, яку отримує суддя, який на момент видачі довідки працює на відповідній посаді, тобто розмір суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання нової довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Водночас, не підлягають врахуванню при розгляді цієї справи висновки у постановах КАС у складі Верховного Суду у справах № 826/13355/17, № 826/14879/17, № 826/12993/17, № 826/13405/17, на які посилається відповідач у відзиві.

Позивачами у цих справах були діючі судді Вищого адміністративного суду України, а не судді у відставці, а вимоги стосувалися виплати суддівської винагороди згідно з нормами Закону №1402-VIII після проходження ними кваліфікаційного оцінювання, але до зайняття відповідних посад у Касаційному адміністративному суді Верховного Суду. Для обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилалися на п.22 та п.23 Закону №1402-VІІІ. Тобто, ані за суб`єктним складом, ані за фактичними обставинами, ані за правовими вимогами ці справи не є подібними до справи, що розглядається, а відтак висновки що у них викладені жодним чином не спростовують права позивача на отримання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за посадою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду станом на 19 лютого 2020.

У свою чергу, правомірність та обґрунтованість звернень суддів щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року підтвердив Верховний Суд у зразковій справі №620/1116/20 у від 16.06.2020, де зазначено, що саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VІІІ. Такий перерахунок обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020.

Оскільки позивач вийшов у відставку з посади судді та не проходив кваліфікаційне оцінювання суддів і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, то відмова Вищого адміністративного суду України у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суду у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, є протиправною.

Відповідно, наявні підстави для зобов`язання відповідача видати позивачу передбачену Розділом II Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 №3-1, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі положень статей 135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

При цьому, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язати видати позивачу довідку із зазначенням конкретних сум суддівської винагороди та складових доплат до неї (384271,88 грн., у т.ч. посадовий оклад 197062,50 грн. (2102*75*1,25), доплата за вислугу років 157650,00 грн. (80%), доплата за зайняття адміністративної посади 9853,13 грн. (5%), доплата за доступ до державної таємниці 19706,25 грн. (10%).

Суд не може підміняти державний орган та здійснювати його функцію щодо обрахунку суддівської винагороди, та складових доплат до неї, що є дискреційними повноваженнями відповідача.

Тому відповідна позовна вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду та зобов`язати здійснити позивачу такий перерахунок, суд зазначає таке.

Порядок реалізації права позивача на перерахунок щомісячного грошового утримання визначений Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (далі Порядок №3-1).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку №3-1 заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Порядку до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Форма довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначена у додатку 2 до Порядку.

Тож, для реалізації права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання позивачу необхідно отримати довідку про суддівську винагороду та надати її до органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, поновленню підлягають порушені права позивача.

Отже, до часу отримання та подання органу Пенсійного фонду України відповідної довідки про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, вимоги про зобов`язання органу Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці є передчасними.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Вищого адміністративного суду України у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Зобов`язати Вищий адміністративний суд України (01029, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд.8, корп.5, ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), передбачену Розділом II Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року №3-1, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, на підставі положень статей 135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ