Справа № 160/1347/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2023 року Справа № 160/1347/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
25.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.09.2022 року, рішення комісії при Головному управлінні пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3 від 10.11.2022 року, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 27.12.2022 року про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах та відмову у призначення пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди: з 01.09.1982 року по 16.07.1985 року, з 02.10.1985 року по 22.10.1987 року, з 16.12.1987 року по 05.11.1999 року для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за «Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах», зобов`язати призначити та виплатити пенсію з дня звернення, з 14.09.2022 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем-1 протиправно не враховано до пільгового стажу позивача період навчання з 01.09.1982 року по 16.07.1985 року та період проходження військової служби з 02.10.1985 року по 22.10.1987 року. також позивач зауважує, що відповідач-1 протиправно не враховано до пільгового стажу позивача період роботи з 16.12.1987 року по 05.11.1999 року на посаді електрозварювальника, яка відповідає Списку №2. У зв`язку з чим, відповідач-1 та 2 протиправно відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах. З огляду на зазначене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
30.01.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
16.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
09.03.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Як встановлено судом, відповідачем не додано до відзиву документу, що підтверджує надіслання відзиву іншим учасникам справи. У зв`язку з чим, суд не приймає до уваги доводи відповідача-2, викладені у відзиві, при ухваленні рішення у даній справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
14.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також в даному рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 16.12.1987 року по 05.11.1999 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агробуд» у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки. Рекомендовано заявнику надати рішення комісії щодо підтвердження стажу роботи, або про відмову в його підтвердженні.
10.11.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи та прийнято рішення №3.
Даним рішенням підтверджено період роботи ОСОБА_1 з 16.12.1987 року по 21.08.1992 року для зарахування до пільгового стажу за Списком №2. В свою чергу, період роботи з 22.08.1992 року 05.11.1999 року не підтверджено у зв`язку з тим, що в довідці №368-4 від 28.07.2021 року вказана кількість відпрацьованих днів за період роботи з грудня 1987 року по листопад 1998 року, при цьому у січні, лютому 1995 року, вересні, жовтні 1996 року, січні, лютому, червні, вересні 1997 року та лютому, квітні, вересні, грудні 1998 року відпрацьовані дні не вказано.
21.12.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж заявника складає 34 роки 02 місяців 11 днів, а пільговий по Списку №2 04 роки 08 місяців 07 днів, при необхідному 12 років 06 місяців.
Також у вказаному рішенні зазначено, що трудову книжку НОМЕР_1 від 21.12.1987 року не взято до уваги, оскільки титульну сторінку заповнено із порушенням інструкції щодо порядку ведення трудових книжок працівників. Для врахування періоду навчання рекомендовано надати диплом або уточнювальну довідку.
Вказані підстави слугували для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Наданою належним чином засвідченою копією трудової книжки позивача підтверджується, що позивач:
- 16.12.1987 року прийнятий електрогазозварником 2 розряду в ПМК 10 «Облмежколхозстроя»;
- 26.01.1988 року встановлено 3 розряд електрогазозварника, ПМК 10 електрогазозварником» реорганізовано в Об`єднання «Райагрострой»;
- 23.03.1989 року присвоєно суміжну професію каменяра 2 розряду;
- 24.02.1992 року присвоєно 4 розряд електрогазозварника;
- 17.02.1999 року Об`єднання «Райагрострой» перереєстровано в Криничанське ТОВ «Агрострой»;
- 05.11.1999 року звільнений з займаної посади по ст.38 КЗпП України.
Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача відсутні відмітки про атестацію вказаної посади на відповідність пільгових професій по Списку №2.
Суд звертає увагу, в матеріалах пенсійної справи позивача наявний наказ №27 від 25.05.1994 року, яким, зокрема, затверджено перелік професій, які відносяться до Списку №2 пільгових професій. До вказаного переліку, зокрема, віднесено професію електрогазозварника.
В свою чергу, рішенням №3 від 10.11.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підтверджено період роботи ОСОБА_1 з 16.12.1987 року по 21.08.1992 року для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.
Однак вказаним рішенням період роботи позивача з 22.08.1992 року 05.11.1999 року не підтверджено у зв`язку з тим, що в довідці №368-4 від 28.07.2021 року вказана кількість відпрацьованих днів за період роботи з грудня 1987 року по листопад 1998 року, при цьому у січні, лютому 1995 року, вересні, жовтні 1996 року, січні, лютому, червні, вересні 1997 року та лютому, квітні, вересні, грудні 1998 року відпрацьовані дні не вказано.
Згідно п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Відповідно до п.1 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006 року (далі Порядок №18-1), цей порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.
Суд зазначає, що Порядок №18-1 поширюється саме на випадки відсутності уточнюючої довідки та ліквідацію підприємства, яке має видавати дану довідку.
В свою чергу, суд зазначає, що атестація робочого місця позивача була проведена 25.05.1994 року, тобто після 21.08.1992 року, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
Окремо суд зазначає, що з рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3 від 10.11.2022 року не можливо встановити підстави для зарахування до пільгового стажу позивача лише частини з даного періоду, а саме з 16.12.1987 року по 21.08.1992 року, за умови того, що відповідачем не покладено в основу даного рішення застосування п.3 Порядку №383 від 18.11.2005 року, а здійснено посилання виключно на незазначення відпрацьованих позивачем днів в певні місяці в період з 1995 року по 1998 року.
Таким чином, відповідач-1 безпідставно при підтвердженні періодів роботи позивача не підтвердив пільговий стаж позивача за період з 16.12.1987 року по 05.11.1999 року, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3 від 10.11.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що з метою відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи з 16.12.1987 року по 05.11.1999 року.
Вирішуючи правовідносини щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як встановлено судом, позивач закінчив навчання 16.07.1985 року, а прийнятий на роботу, яка передбачає зарахування періоду роботи до пільгового стажу, - 16.12.1987 року, тобто більше ніж через 3 місяці з дня закінчення навчання.
В свою чергу, позивач в позовній заяві зазначає, що в період з 02.10.1985 року по 22.10.1987 року проходив строкову військову службу.
Однак, суд звертає увагу, що Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено імперативну норму щодо зарахування на роботу протягом 3 місяців з дня закінчення навчання, та вказаним законом не передбачено відтермінування вказаного строку на період проходження строкової військової служби.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1982 року по 16.07.1985 року, а отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку підставам незарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач був прийнятий на роботу, період якої підлягає врахування до пільгового стажу, 16.12.1987 року, тобто після закінчення проходження строкової військової служби (22.10.1987 року).
В свою чергу, позивач був призваний на проходження строкової військової служби 02.10.1985 року, тобто вже після закінчення навчання в професійно-технічному навчальному закладі.
З огляду на зазначене, враховуючи відсутність підстав для врахування періоду навчання до пільгового стажу, а також враховуючи той факт, що позивач був прийнятий на пільгову посаду вже після закінчення проходження строкової військової служби, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування періоду проходження позивачем строкової військової служби до пільгового стажу позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в даній частині.
Вирішуючи позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як встановлено судом, станом на 14.09.2022 року позивачу виповнилось 55 років, страховий стаж позивача становив 36 років 09 місяців 27 днів, а пільговий стаж 11 років 10 місяців 21 день.
З огляду на той факт, що пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 11 років 10 місяців 21 день, при необхідному 12 років 06 місяців, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі 820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження надання йому послуг професійної правничої допомоги, а також не надано доказів оплати вказаної допомоги.
Таким чином, вказане клопотання позивача є безпідставним та необґрунтованим, а отже- не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.2, 77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3 від 10.11.2022 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 16.12.1987 року по 05.11.1999 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський