Справа № 520/6097/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 р.Справа № 520/6097/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства охорони здоров`я України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 та на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, по справі № 520/6097/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства охорони здоров`я України , Комісії Міністерства охорони здоров`я з питань направлення для лікування хворих за кордон

про визнання протиправними та скасування рішення і висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення для лікування за кордон (далі - перший відповідач), Міністерства охорони здоров`я України (далі другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства охорони здоров`я з питань направлення для лікування за кордон, яке оформлено у вигляді протоколу №11 від 05.08.2020, про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету;

- визнати протиправним та скасувати висновок групи експертів про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету;

- зобов`язати комісію Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення на лікування за кордон повторно розглянути звернення Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації щодо направлення ОСОБА_1 на лікування за кордон стосовно діагностики та дезінтоксикації свинцевого отруєння;

- зобов`язати комісію Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення на лікування за кордон прийняти рішення про взяття на облік ОСОБА_1 з метою направлення його на лікування за кордон стосовно діагностики та дезінтоксикації свинцевого отруєння.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення для лікування за кордон (вул. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01601), Міністерства охорони здоров`я України (вул. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01601) про визнання протиправними та скасування рішення і висновку, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства охорони здоров`я з питань направлення для лікування за кордон, яке оформлено у вигляді протоколу №11 від 05.08.2020, про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету.

Визнано протиправним та скасовано висновок групи експертів про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету.

Зобов`язано комісію Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення на лікування за кордон повторно розглянути звернення Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації щодо направлення ОСОБА_1 на лікування за кордон з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року стягнуто на користь позивача судови витрати на правничу допомогу у сумі 23 200 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я.

Другий відповідач, не погодившись із вказаними рішеннями, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/6097/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення для лікування за кордон, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними та скасування рішення і висновку, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 1 групи, а з 2020 року позивач втратив повністю функції верхніх та нижніх кінцівок (та є лежачим).

Водночас, позивачем вказано, що з 14 листопада 2007 року по 12 березня 2019 року він працював на посаді інспектора з контролю та обліку електроенергії в Акціонерному товаристві «Харківобленерго» та до його посадових обов`язків, входило встановлення, зняття та перевірка свинцевих пломб на вузлах обліку електричної енергії, що свідчить про те, що він щодня протягом дванадцяти років контактував зі свинцем.

У позовній заяві позивачем вказано, що при переопломбуванні електроустановок, пломби, що знімались і простояли тривалий час, часто мали сліди окислення у вигляді білого порошку, в місцях де затискалась пломбувальна нитка (окислювалось під дією вологого повітря або вологи). Оскільки, не було передбачено належної утилізації знятих пломб вони викидались в смітники, якщо такі були на місці проведення робіт, якщо смітників не було, то складались в робочу сумку де контактували з інструментами тa іншими засобами, що використовувались в роботі. Позивачем вказано, що свинцеві пломби видавались «насипом в руки» без використання будь-яких ємностей для зберігання і використання їх в подальшій роботі, а також без їх обліку. Для інспекторів з контролю та обліку електроенергії не видавалося спеціального одягу, засобів індивідуального захисту, для запобігання контакту сполук свинцю зі шкірою, таких як рукавички, тощо (хоча інспектори, які працюють за містом, на території Харківської області були забезпечені засобами індивідуального захисту). Також при проведенні робіт, під час перерв та по закінченню роботи, частіше, не було можливості помити руки навіть водою. Мило для миття рук ніколи не видавалося, у зв`язку з чим подекуди наприкінці робочого дня, після використання свинцю руки, були темно-сірого кольору. Вже після отриманих наслідків інтоксикації свинцем від фахівців КП «Санепіденмсервіс», як зазначає позивач, він дізнався, що свинець не можливо відмити милом, для цього потрібні спеціальні засоби. Позивачем повідомлено суду про те, що з 2013 року, після заміни свинцевих пломб на пластикові, контакт зі свинцем зменшився, але не зник повністю. На кожному електролічильнику залишились свинцеві пломби заводу виробника та повірочної організації, перевірка відтиску яких, в тому числі, входила в обов`язки позивача. Також, позивачем вказано, що при встановленні пластикових тривалий час знімалися старі свинцеві пломби, а також залишалися випадки в яких використовуються свинцеві пломби і на сьогоднішній час (під час відключення та при

Позивачем наголошено, що при проведенні інструктажів йому не було доведено про особливості роботи зі свинцевими пломбами та про шкідливий вплив сполук свинцю на організм, а контактів з сполуками свинцю в побуті та протягом життя, окрім роботи - він не мав, що свідчить про обставини того, що інтоксикацію свинцем він міг отримати виключно на підприємстві AT «Харківобленерго» під час трудової діяльності.

У позовній заяві позивачем вказано, що станом на сьогоднішній день за результатами аналізів свинцю в його організмі в кілька десятків разів перевищує норму, але після неодноразових звернень до лікарняних закладів, зокрема, таких як: НДІ гігієни праці та профзахворювань ХНМУ; КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» ХМР; КНП «Міська клінічна лікарня № 2 ім. проф. О.О. Шалімова» ХМР; ДУ «Інститут неврології психіатрії та наркології НАМН України»; ДУ «Інститут медицини праці ім.Ю.І.Кундєєва НАМН України», були встановлені різні діагнози такі як: боковий аміотрофічний склероз (БАС), прогресуюча м`язова атрофія з хворобами мотонейрону, верхній в`ялий парапарез можливо токсичний (отруєння свинцем), хронічний холецистит, гіпертонічна хвороба, неспецифічний виразковий коліт, інцефалопатія, тоегепатит неалкогольний, але діагноз «хронічної свинцевої інтоксикації» не зважаючи на наявність відповідних результатів аналізів та клінічних показань, жодна з лікарень відмовляється визнавати, через відсутність відповідних спеціалістів, клініко-лабораторної бази та взагалі відсутність в Україні медичних закладів, що могли б діагностувати та лікувати свинцеву інтоксикацію. А також за час всіх звернень до закладів охорони здоров`я, з дня виявлення в лютому 2019 року наявності свинцю у позивача, лікарі не можуть пояснити ігнорування ними результатів лабораторних досліджень трьох незалежних лабораторій із зазначеним перевищенням норми свинцю у ОСОБА_1 та надати йому відповідне лікування.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації та Міністерства охорони здоров`я України із заявою та відповідним пакетом документів щодо направлення його на лікування за кордон через хронічну свинцеву інтоксикацію.

Судом встановлено, що Департаментом охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації було направлено відповідне подання, передбачене Порядком направлення громадян України на лікування за кордон, до Міністерства охорони здоров`я України на розгляд Комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення для лікування за кордон.

Рішенням Комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення для лікування за кордон оформленим протоколом №11 від 05.08.2020 року та відповідним висновком групи експертів Шелестову М.П. відмовлено у взятті на облік, направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету передбачених Міністерством охорони здоров`я України на зазначену мету.

З наявної в матеріалах справи копії рішення про відмову вбачається, що Комісією обґрунтовано відмову тим, що групою експертів Міністерства охорони здоров`я України за напрямом «Терапія, загальна практика - сімейна медицина, професійна патологія, ревматологія, неврологія» вивчені матеріали надані ДУ «Інститутом медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМН України»» від 18.05.2020 року, які на підставі власних лабораторних досліджень і даних клінічного обстеження заперечують необхідність призначення специфічної антидотної терапії, яку просив ОСОБА_1 . Також, вказано, що хворий надав дві виписки з різних медичних установ, які визначають різні діагнози. Експерти погоджуються із тим, що і боковий аміотрофічний склероз, і прогресуюча м`язова атрофія з хворобами мотонейрону, різні нозологічні одиниці з різним перебігом і прогнозом. Також, хворого повідомлено, що для уточнення діагнозу він може бути направлений до ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМН України» м. Харків. Разом з тим, вказано, що обидва види патології потребують лікування в України і в жодному документі не має рекомендації про необхідність направлення хворого для лікування за кордон. Пропонується симптоматичне лікування за місцем проживання.

Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідачів є незаконним і необґрунтованим та належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення на лікування за кордон повторно розглянути звернення Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації щодо направлення ОСОБА_1 на лікування за кордон з урахуванням висновків суду у даній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами стаття 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 5 Основ законодавства України про охорону здоров`я (далі - Основи) державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно із статтею 12 Основ охорона здоров`я - це один з пріоритетних напрямів державної діяльності. Держава формує політику охорони здоров`я в Україні та забезпечує її реалізацію.

Державна політика охорони здоров`я забезпечується бюджетними асигнуваннями в розмірі, що відповідає її науково обґрунтованим потребам, але не менше десяти відсотків національного доходу.

Статтею 36 Основ передбачено, що громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості її надання в закладах охорони здоров`я України.

Державні органи зобов`язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування.

Порядок направлення громадян України за кордон для лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію статті 36 Основ Кабінет Міністрів України постановою від 27.12.2017 № 1079 «Про забезпечення організації направлення громадян України для лікування за кордон» затвердив Порядок направлення громадян України для лікування за кордон (далі - Порядок № 1079), пунктом 1 якого визначено, що направленню для лікування за кордон підлягають громадяни України (далі - громадяни) за умови неможливості надання необхідної медичної допомоги закладами охорони здоров`я України, що підтверджується висновком групи експертів МОЗ відповідного профілю.

Пунктом 2 Порядку № 1079 передбачено, що направлення громадян для лікування за кордон ініціюється обласними, центральними районними (міськими) лікарнями, а також закладами охорони здоров`я України, підпорядкованими міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади. Клопотання щодо необхідності лікування за кордоном надсилаються відповідними закладами охорони здоров`я до Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до пункту 3 Порядку N 1079 Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади забезпечують підготовку та подання Комісії МОЗ з питань направлення для лікування за кордон (далі - Комісія МОЗ) для розгляду таких документів:

заяви громадянина, який потребує лікування за кордоном (або його законного представника), за формою, затвердженою МОЗ;

виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою, затвердженою МОЗ;

листа-направлення від Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади за формою, затвердженою МОЗ;

документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання громадянина, і довідки про склад сім`ї або осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку;

відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми отриманих доходів і довідки про доходи громадянина та членів його сім`ї;

згоди на обробку персональних даних відповідно до законодавства;

зобов`язання громадянина або його законного представника подати (не пізніше ніж через місяць з часу повернення хворого на територію України після проведеного лікування за кордоном за направленням Комісії МОЗ) до МОЗ письмову інформацію (звіт) про обсяги проведеного лікування та обсяги коштів, витрачених на лікування пацієнта, надану іноземним закладом охорони здоров`я, або у разі неможливості отримання пацієнтом від зазначеного закладу інформації про обсяги таких коштів - письмову відмову, надану закладом.

Згідно із приписами пункт 4 Порядку № 1079 Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади:

проводять після взяття на облік громадянина, що потребує лікування за кордоном, постійний моніторинг стану здоров`я пацієнта, забезпечують організацію надання необхідної медичної допомоги;

у разі зміни стану здоров`я громадянина, що унеможливлює направлення його для лікування за кордон, або смерті громадянина інформують про це невідкладно, але не пізніше ніж протягом трьох діб після виникнення зазначених обставин Комісію МОЗ з подальшим поданням їй відповідних підтвердних документів;

забезпечують до прийняття Комісією МОЗ рішення про направлення громадянина на лікування за кордон диспансерний нагляд за місцем його проживання та подають Комісії МОЗ інформацію про стан здоров`я пацієнта не рідше ніж один раз на три місяці;

у разі неможливості подання інформації про стан здоров`я громадянина та здійснення належного контролю за ним письмово повідомляють про це Комісію МОЗ протягом тижня з часу надходження відповідної інформації.

Пунктом 6 Порядку № 1079 визначено, що після надходження до МОЗ документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, МОЗ не пізніше ніж протягом трьох робочих днів звертається до групи експертів МОЗ відповідного профілю стосовно підготовки висновку щодо неможливості надання необхідної допомоги закладами охорони здоров`я України. Група експертів МОЗ надає МОЗ відповідний висновок не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів.

Рішення про взяття на облік громадянина з метою направлення його на лікування за кордон приймається Комісією МОЗ за умови неможливості надання необхідної медичної допомоги закладами охорони здоров`я України, що підтверджується висновком групи експертів МОЗ.

Порядок обліку громадян, які потребують направлення для лікування за кордон, затверджується МОЗ.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що єдиною умовою для прийняття рішення про взяття на облік громадянина з метою направлення його на лікування за кордон є неможливість надання необхідної медичної допомоги закладами охорони здоров`я України, що підтверджується висновком групи експертів МОЗ.

Приписами пункту 16 Порядку N 1079 встановлено, що підставою для відмови у взятті на облік громадянина, який потребує лікування за кордоном, є відсутність документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку (за винятком згоди на обробку персональних даних відповідно до законодавства), підготовлених та надісланих на розгляд Комісії МОЗ, або отримання висновку групи експертів МОЗ про відсутність підстав для направлення пацієнта для лікування за кордон.

Таким чином, фактично існує дві законодавчо визначених підстави для відмови у взятті на облік громадянина, який потребує лікування за кордоном, а саме:

1) подання відповідними уповноваженими органами до Комісії МОЗ з питань направлення для лікування за кордон не повного комплекту документів стосовно хворого щодо якого ініціюється направлення на лікування за кордон;

2) отримання висновку групи експертів МОЗ про відсутність підстав для направлення пацієнта для лікування за кордон.

Отже, наведеними вище положеннями законодавства визначено права та обов`язки Міністерства охорони здоров`я України щодо вчинення дій для направлення громадян України для лікування за кордон, у тому числі строки, протягом яких Міністерство охорони здоров`я України повинно звернутись до групи експертів Міністерства охорони здоров`я України відповідного профілю стосовно підготовки висновку щодо неможливості надання необхідної допомоги закладами охорони здоров`я України для вирішення питання про взяття на облік громадянина з метою направлення його на лікування за кордон (не пізніше трьох робочих днів). Також, наведеними вище Порядком №1079 визначено п`ятиденний строк, не пізніше якого група експертів Міністерства охорони здоров`я України зобов`язана надати до Міністерства охорони здоров`я України відповідний висновок.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні Комісії зазначено, що хворий надав лише виписки з різних медичних установ, які визначають різні діагнози, що не відповідає дійсності, оскільки, позивачем окрім виписок з медичних установ надано й ряд інших медичних документів на підтвердження свинцевої інтоксикації: зокрема результати лабораторних досліджень Синево, Євролаб та Доктора Редгера (Медичний діагностичний інститут).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що результати лабораторних досліджень, на яких ґрунтується рішення суду першої інстанції самі по собі не визначають діагноз пацієнта та необхідність направлення його на лікування за кордон та розглядаються у сукупності з іншою медичною документацією.

Між тим, колегія суддів зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення Комісії Міністерства охорони здоров`я з питань направлення для лікування за кордон встановлено, що вказані документи не були враховані ні групою експертів Міністерства охорони здоров`я ні Комісією та їм не надана належна оцінка, а також не надано жодних обґрунтувань стосовно відсутності підстав для врахування результатів наданих позивачем лабораторних досліджень.

Також в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що обидва діагнози ОСОБА_1 , а саме боковий аміотрофічний склероз та прогресуюча м`язова атрофія з хворобами мотонейрону потребують лікування в Україні і в жодному документі не має рекомендації про необхідність направлення хворого для лікування за кордон; пропонується симптоматичне лікування за місцем проживання.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що звернення позивача із відповідною заявою та пакетом документів було обумовлено проханням направити його за кордон на лікування саме через свинцеву інтоксикацію, а не через будь-який інший діагноз, тоді як комісією не було надано жодної оцінки вказаним обставинам.

У своєму рішенні Комісія не обґрунтовує та не мотивує з яких підстав вона дійшла висновку, що існує необхідність або було звернення про направлення на лікування за кордон через захворювання на боковий аміотрофічний склероз або прогресуючу м`язову атрофію з хворобами мотонейрону.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві наведено докази та обґрунтування стосовно того, що в Україні не здійснюється лікування свинцевої інтоксикації. Також в матеріалах справи міститься Лист Міністерства охорони здоров`я України, в якому зазначено, що в підпорядкуванні Міністерства охорони здоров`я України відсутні спеціалізовані заклади, які б мали можливість надати спеціалізовану допомогу стосовно дезінтоксикації з приводу отруєння свинцем (т. 1 а.с. 50).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що однією з підстав відмови у взятті на облік громадянина, який потребує лікування за кордоном є подання відповідними уповноваженими органами до Комісії МОЗ з питань направлення для лікування за кордон неповного комплекту документів стосовно хворого щодо якого ініціюється направлення на лікування за кордон, колегія суддів зазначає наступне. Так, в даній справі, відповідно до рішення Комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення для лікування за кордон оформленого протоколом № 11 від 05.08.2020р., підставою для відмови ОСОБА_1 у взятті на облік, направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету за кордоном є те, що висновок групи експертів МОЗ за напрямом «Терапія, загальна практика - сімейна медицина, професійна патологія, ревматологія, неврологія» у справі ОСОБА_1 не містить підтвердження доцільності направлення хворого на лікування за кордон, а такої підстави як подання неповного комплекту документів в рішенні не зазаначено, а тому такі доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час прийняття Комісією Міністерства охорони здоров`я рішення з питань направлення для лікування за кордон, яке оформлено у вигляді протоколу №11 від 05.08.2020, про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету, не було надано належної оцінки поданій позивачем заяві та підставам з приводу яких останній звернувся із відповідною заявою.

Водночас, як встановлено судом, оспорюване у цій справі рішення ухвалене відповідачем на підставі висновку експертів групи експертів про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету з аналогічних підстав, що наведені у рішенні Комісії Міністерства охорони здоров`я №11 від 05.08.2020 року.

Надаючи оцінку вказаним рішенням, суд зазначає, що останні не містять в своєму змісті вичерпного і зрозумілого обґрунтування стосовно розгляду порушеного позивачем питання.

Колегія суддів наголошує на тому, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, акт індивідуальної дії, що є предметом спору у цій справі, також підлягає судовій ревізії на предмет відповідності (підставності, меж повноважень та способу його прийняття) вимогам законодавства, що регулюють спірні відносини, а також обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У зв`язку із наведеним не може бути визнане законним рішення суб`єкта владних повноважень, яке прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про його скасування.

Вказана позиція відповідачє правовим висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 13.04.2021 року у справі за № 640/1614/19.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення Комісії Міністерства охорони здоров`я з питань направлення для лікування за кордон, яке оформлено у вигляді протоколу №11 від 05.08.2020, про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету, та висновок групи експертів про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 , направленні та оплаті його лікування за рахунок коштів державного бюджету, передбачених МОЗ України на зазначену мету, є такими, що прийняті протиправно, та, як наслідок, підлягають скасуванню.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання комісії Міністерства охорони здоров`я України з питань направлення на лікування за кордон повторно розглянути звернення Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації щодо направлення ОСОБА_1 на лікування за кордон з урахуванням висновків суду у даній справі.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимоги відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог другого відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року по справі № 520/6097/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Щодо вимоги апеляційної скарги про скасування додаткового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021р., яким стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 23200 грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки при перегляді справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, то підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Також апелянтом не наведено доводів на підставі яких суд апеляційної інстанції міг дійти висновку про необхідність зменшення суми судових витрат, яка підлягає стягненню з Міністерства охорони здоров`я України.

Крім того, апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо неспівмірності судових витрат, які підлягають стягненню та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 по справі № 520/6097/21 та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 по справі № 520/6097/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 30.03.2023 року