Справа № 480/1239/22
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 р. Справа № 480/1239/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.05.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, по справі № 480/1239/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, і просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.08.2021 за № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.11.2021 за № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" з 12.08.2021.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року по справі № 480/1239/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.08.2021 за № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.11.2021 за № 89 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.08.2009 по 31.12.2012 (включно) на посаді фельдшер - лаборант тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії; з 01.01.2013 по 20.11.2016 (включно) на посаді фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету поліклініки (на даний час назва КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2021 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 17.08.2009 по 21.11.2016 на посаді фельдшер - лаборант тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії; протитуберкульозного кабінету поліклініки (на даний час назва КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради) та прийняти рішення по суті заяви від 12.08.2021.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, звернутих до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, останнє, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року по справі № 480/1239/22 у частині задоволених щодо нього позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що питання призначення пенсії покладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Також вважає, що позивач не має права на призначення пільгової пенсії.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач 12.08.2021 звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області. За результатом розгляду заяви від 12.08.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення від 18.08.2021 за № 89, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку. Так, в спірному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 1 місяць 1 день. При цьому пільговий стаж за Списком №2 відсутній, при необхідній пільговій роботі 10 років. У зв`язку із тим, що відсутній пільговий стаж за Списком 2, а також недосягненням пенсійного віку позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Позивач повторно 15.11.2021 звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, але ГУ ПФУ в місті Києві прийнято рішення від 17.11.2021 за № 89, яким також відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку. В спірному рішенні від 17.11.2021 за № 89 ГУ ПФУ в місті Києві зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 р. 3 міс. 12 днів. Зазначено, що до пільгового стажу позивача не зарахований період роботи на посаді фельдшер-лаборант у зв`язку із відсутністю доказів проведення атестації робочого місця позивача.

Не погоджуючись із прийнятими спірними рішеннями про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх часткової обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Щодо досягнення позивачем пенсійного віку, колегія суддів зазначає таке.

Гарантії громадянам України права на пенсії встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в наступній редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».

Зазначеною редакцією статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч.2 ст. 14, п.п. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 резолютивної частини).

Ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини).

Застосуванню підлягають ст. 13, ч.2 ст. 14, п.п. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( надалі Закон № 1058) встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані положення ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними та неконституційними не визнавалися.

При цьому, ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно з абз. 1 п. 16 XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, колегія суддів зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 2, а саме: ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Так, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах в частині, що обґрунтована не досягненням заявником пенсійного віку, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 53 років 6 місяців.

У той же час, із системного аналізу зазначених вище правових норм слід дійти висновку, що умовами для призначення жінці пільгової пенсії за віком за Списком 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, що підлягає застосуванню у спірних відносинах, є: 1) досягнення 50-річного віку; 2) зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці 3) наявність страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; 4) проведення атестації робочих місць.

Так, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 53 роки 4 місяці 9 днів.

При цьому обґрунтування відповідачем оскаржуваного рішення положеннями ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, як і посилання на них у апеляційній скарзі.

Також колегія суддів зауважує, що посилання апелянта на втрату чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення» не відповідає дійсності, оскільки з цього приводу Верховною Радою України не ухвалювалося жодного закону.

Щодо вимог про зарахування до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених приписів свідчить, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п. 1 Порядку № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. (п 3 Порядку № 637).

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Матеріалами справи, зокрема трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджується, що позивач працювала на посаді фельдшер-лаборант КДЛ (наказ №54-к від 04.07.2002) з 04.07.2002. В подальшому, з 17.08.2009 позивач переведена на посаду фельдшер-лаборанта тубкабінету КДЛ (наказ № 37-к від 17.08.2009), з 01.01.2013 переведена на посаду фельдшера-лаборанта протитуберкульозного кабінету поліклініки (наказ від 02.01.2013 № 1-к), з 21.11.2016 переведена на посаду фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії (наказ від 18.11.2016 № 105-к), де працювала до звільнення 03.02.2017 (наказ від 31.01.2017 № 7-к). ОСОБА_1 з 07.02.2017 прийнята на посаду фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5». Звільнена з посади 16.09.2019 за власним бажанням.

ГУ ПФУ в Сумській області проведено перевірку обґрунтованості документів для оформлення пенсії, про що складено акт у травні 2021 р. за № 1100/1800-0902-06, в якому зазначено, що для перевірки надані: рішення Сумської районної ради від 02.03.2012, рішення Сумської районної ради від 02.02.2019, рішення Сумської районної ради від 24.03.2021 № 648-МР, наказ від 04.07.2002 № 54-к § 2, наказ від 17.08.2009 № 37-к п. 1.1, наказ від 02.01.2013 № 1-к п. 2.4, наказ від 18.11.2016 № 105-к п. 2.1, наказ від 31.01.2017 № 7-к п. 1.2, особова картка форми № П-2, особові рахунки по заробітній платі за 2002 - 2017 роки, штатний розпис за 2009 та 2016 роки, положення.

Також ГУ ПФУ в Сумській області в акті за № 1100/1800-0902-06 зазначено, що у ході перевірки встановлено, що позивач дійсно працювала в Сумській центральній районній лікарні, нині Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради. Згідно рішення Сумської районної ради від 02.03.2012 «Про зміну назви Сумської центральної районної лікарні та внесення змін та доповнень до Статут лікарні» Сумська центральна районна лікарня перейменована в Сумську центральну районну клінічну лікарню.

Згідно з рішенням Сумської районної ради від 02.02.2019 «Про зміну назви Сумської центральної районної клінічної лікарні та внесення змін та доповнень до Статуту лікарні Сумська центральна районна клінічна лікарня перейменована і комунальне некомерційне підприємство «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області.

Згідно з рішенням Сумської районної ради від 24.03.2021 № 648-МР Комунальне некомерційне підприємство «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області змінило назву на Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради».

Відповідно до наказу від 04.07.2002 № 54-к § 2 ОСОБА_1 прийнята на посаду фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії з 04.07.2002. Відповідно до наказу від 17.08.2009 № 37-к п. 1.1 ОСОБА_1 фельдшер - лаборант клініко - діагностичної лабораторії переведена фельдшером - лаборантом тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії з 17.08.2009. Відповідно до наказу від 02.01.2013 № 1-к п. 2.4 ОСОБА_1 фельдшер - лаборант тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії переведена фельдшером - лаборантом протитуберкульозного кабінету поліклініки з 01.01.2013. Відповідно до наказу від 18.11.2016 № 105-к п. 2.1 ОСОБА_1 фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету поліклініки переведена фельдшером лаборантом клініко - діагностичної лабораторії з 21.11.2016.

Відповідно до наказу від 31.01.2017 № 7-к п. 1.2 ОСОБА_1 звільнена з 03.02.2017. Згідно особової картки форми № П-2 ОСОБА_1 значиться з 04.07.2002 фельдшер - лаборант клініко - діагностичної лабораторії (наказ від 04.07.2002 № 54-к § 2); з 17.08.2009 - фельдшером - лаборантом тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії (наказ від 17.08.2009 № 37-к п. 1.1); з 01.01.2013 - фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету поліклініки (наказ від 02.01.2013 № 1 -к п. 2.4); з 21.11.2016 - фельдшер - лаборант клініко - діагностичної лабораторії (наказ від 18.11.2016 № 105-к п. 2.1); з 03.02.2017 - звільнена (наказ від 31.01.2017 № 7-к п. 1.2). Згідно особових рахунків по заробітній платі за 2002-2009 та 2016 - 2017 роки ОСОБА_1 значиться фельдшером - лаборантом клініко - діагностичної лабораторії; з 2009 - 2013 роки ОСОБА_1 значиться фельдшером - лаборантом клініко - діагностичної лабораторії; з 2013 - 2016 роки - фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету поліклініки.

Згідно штатного розпису станом на 01.01.2009 в клініко - діагностичній лабораторії серед фахівців з базовою та неповною вищою медичною освіто передбачена посада фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету в кількості 1 штатна одиниця. Згідно штатного розпису станом на 01.10.2016 в протитуберкульозному кабінеті поліклініки (виділений як окремий підрозділ) серед фахівців з базовою та неповною вищою медичною освіто передбачена посада фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету в кількості 1 штатна одиниця.

Відповідно до Положення про протитуберкульозний кабінет Сумської ЦРЛ від 28.02.2011 Кабінет є структурним підрозділом районної поліклініки. Головними задачами протитуберкульозного кабінету є: забезпечення своєчасного і раннього виявлення хворих на туберкульоз, проведення організаційно - методичної роботи і забезпечення кваліфікованої допомоги по діагностиці і лікуванню хворих на туберкульоз в амбулаторно - поліклінічних закладах, вивчення і аналіз динаміки по туберкульозу - захворюваності і смертності, розробка і здійснення заходів по підвищенню якості та ефективності діагностики, лікування і профілактики туберкульозу, додаткові (лабораторні та інші) дослідження хворих на туберкульоз та і інше.

За результатами перевірки встановлено, що інформація зазначена в трудовій книжці за період з 04.07.2002 по і 03.02.2017 для оформлення пенсії ОСОБА_1 підтверджена первинними документами наданими для перевірки, що відображено у висновку акту перевірки за № 1100/1800-0902-06.

Право працівників закладів охорони здоров`я на пенсію за віком на пільгових умовах визначають за чинними Списками №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Постановою КМУ від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36, яка діяла до 03.08.2016.

Так, відповідно до п.п. 2260000а п. 54б розділу XIV «Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення» (Списку №2, затвердженого Постановою КМУ від 11.03.1994 №162) передбачено право отримувати пенсію на пільгових умовах робітників, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних установах,відділеннях, кабінетах.

Відповідно до п. 24а розділу XXIV «Охорона здоров`я і соціальна допомога» (Списку №2, затвердженого Постановою КМУ від 16.01.2003 №36, яка діяла до 03.08.2016) передбачено право отримувати пенсію на пільгових умовах працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині.

Тобто основним критерієм для вирішення питання щодо пільгового пенсійного забезпечення працівників, професії (посади) яких передбачені названим розділом Списку, є безпосереднє обслуговування хворих упродовж повного робочого дня (не менш ніж 80%), установленого для такої професії, посади.

Безпосереднє обслуговування хворих - це робота, яка виконується в умовах контакту медичного працівника і пацієнта, а саме: діагностичні й лікувальні процедури, заходи по догляду за хворими, створювання відповідного лікувально-оздоровчого режиму (лист Мінпраці та МОЗ України від 04.12.96 № 06/1-4088).

До таких робіт молодших спеціалістів з медичною освітою, до яких належать і фельдшери-лаборанти, може бути віднесено проведення ін`єкцій, маніпуляцій, різних видів масажу, процедур (лікувальних і діагностичних), забір безпосередньо у хворих матеріалу для обстеження: проведення обезболювання, надання анестезійної, хірургічної та реанімаційної допомоги хворим.

Крім того, як зазначено в додатку №1 до зазначеного листа Мінпраці та МОЗ України від 04.12.96 № 06/1-4088, види діяльності середнього медичного персоналу, які відносяться до безпосереднього обслуговування хворих у лікувально-профілактичних установах, відділеннях, кабінетах, що передбачено розділом XXIV Списку N 2: прийом хворих у вказаних розділом установах; проведення ін`єкцій, маніпуляцій, процедур (лікувальних і діагностичних); контроль за лікувально-оздоровчим режимом; забір безпосередньо у хворих матеріалу для обстеження; проведення обезболювання, надання анестезійної, хірургічної та реанімаційної допомоги хворим; здійснення різних видів масажу; лікування хворих в обсязі терапевтичної стоматологічної допомоги санації порожнини рота; обстеження та догляд інфекційних та туберкульозних очагів.

Кваліфікаційні вимоги середнього медичного персоналу, які відносяться до безпосереднього обслуговування хворих: середня спеціальна медична освіта,здобута у вищому медичному навчальному закладі освіти I-II рівнів акредитації.

Згідно з Державним Класифікатором професій, затвердженим наказом Держстандарту України від 27 липня 1995 р. N 257 (v0257217-95, va257217-95, vb257217-95 ), до цієї категорії працівників відносяться крім іншого, фельдшер-лаборант - КП 3229.

Відповідно до кваліфікаційної характеристики посади «фельдшер-лаборант», визначеної Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 78 «Охорона здоров`я», затвердженим наказом МОЗ України від 29.03.2002 № 117, відповідні працівники проводять дослідження, аналіз та діагностику їхніх результатів, готують потрібні матеріали, апаратуру та інструментарій для роботи, проводять дезінфекцію, стерилізацію, знезараження інфікованого матеріалу, ведуть медичну документацію тощо.

Враховуючи зазначене, поняття безпосереднього обслуговування хворих включає в себе і проведення діагностичних процедур хворих на туберкульоз, що і стосується посадових обов`язків позивача на посаді фельдшер - лаборант тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії; протитуберкульозного кабінету поліклініки.

Таким чином, робота позивача в період з 17.08.2009 по 21.11.2016 на посаді фельдшер-лаборант тубкабінету клініко-діагностичної лабораторії; протитуберкульозного кабінету поліклініки передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Крім того, факт роботи позивача із шкідливими умовами праці підтверджується листом від 14.06.2021 №01-17/01/327 КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради, відповідно до якого зазначено, що відсоток підвищення посадового окладу за шкідливі умови праці урахований у заробітній платі та складає у період з серпня 2009 р. по грудень 2012 р. 30%, у період з січня 2013 по листопад 2016 60%.

Колегія суддів вважає необґрунтованим твердженнями ГУ ПФУ в Сумській області, що викладені в листі від 26.11.2021, в якому зазначається, що неможливо зарахувати період роботи з 17.08.2009 по 21.11.2016 до пільгового стажу за Списком №2 у зв`язку із тим, що за даними трудової книжки неможливо визначити зайнятість особи повний робочий день, відсутність довідки, виданої за місцем роботи, про підтвердження пільгового стажу та виписки із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.

У цьому випадку, ГУ ПФУ в Сумській області не позбавлено права здійснити відповідну перевірку первинних документів, що стосується роботи позивача на посаді фельдшера-лаборанта тубкабінету клініко-діагностичної лабораторії; протитуберкульозного кабінету поліклініки. Крім того, наявність таких первинних документів відображено і в акті перевірки ГУ ПФУ в Сумській області, який складено у травні 2021 р. за № 1100/1800-0902-06, щодо проведеної перевірки обґрунтованості документів для оформлення пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що роботодавець позивача КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради надав інформацію, що підстави для проведення атестації робочого місця фельдшера-лаборанта туб кабінету відсутні, про що зазначено у листі від 20.10.2021 №26/с. Непроведення такої атестації мотивоване виключно тим, що фельдшер-лаборант, перш за все проводить лабораторні дослідження, аналіз, діагностику результатів і не зайнятий безпосередньо обслуговуванням хворих упродовж повного робочого дня.

Разом із тим, така відмова у проведення відповідної атестації суперечить змісту документів, наявних у матеріалах справи, зокрема змісту наведеного листа КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради від 14.06.2021 №01-17/01/327, відповідно до якого роботодавець зазначає про виплату позивачу відсотку підвищення посадового окладу за шкідливі умови праці в період з 2009 по 2016 роки. Крім того, в разі роботи та виплати позивачу відповідних надбавок за шкідливі умови праці посадові інструкції мають тривалий строк зберігання (до 75 років) відповідно до статті 43 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що посада позивача з 17.08.2009 по 21.11.2016 - фельдшер-лаборант тубкабінету клініко-діагностичної лабораторії; протитуберкульозного кабінету поліклініки передбачена у відповідному Списку №2, підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Зазначений період неправомірно було не взято до уваги ГУ ПФУ в Запорізькій області під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, не розраховано відповідний пільговий стаж позивача за Списком №2.

Щодо задоволення позовних вимог зобов`язального характеру до ГУ ПФУ в Запорізькій області, колегія суддів зазначає таке.

Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 12.08.2021 здійснювалось ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

З огляду на неналежне виконання визначеним Пенсійним органом повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав останнього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для покладення обов`язку саме на ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу позивача періодів роботи з 17.08.2009 по 31.12.2012 (включно) на посаді фельдшер - лаборант тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії; з 01.01.2013 по 20.11.2016 (включно) на посаді фельдшер - лаборант протитуберкульозного кабінету поліклініки (на даний час назва КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради), а також повторно розглянути заяву позивача від 12.08.2021 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 17.08.2009 по 21.11.2016 на посаді фельдшер - лаборант тубкабінету клініко - діагностичної лабораторії; протитуберкульозного кабінету поліклініки (на даний час назва КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради) та прийняти рішення по суті заяви від 12.08.2021.

Посилання апелянта на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 по справі № 336/3067/17 колегія суддів не бере до уваги, оскільки позиція Верховного Суду у справі № 336/3067/17 не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами при розгляді аналогічних спорів, а є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Іншим позовним вимогам колегія суддів не надає оцінку, оскільки переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у силу приписів ст. 308 КАС України.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 по справі № 480/1239/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко