Справа № 200/464/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року Справа№200/464/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідач 1,

та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідач 2

про скасування постанови державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив суд скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.12.2022 у виконавчому провадженні №69760830 Про накладення штрафу.

13 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей, встановлених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

20 березня 2023 року від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні адміністративного позову, а також зазначив, що оскільки позивач оскаржує постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), то саме він є належним відповідачем у справі.

23 березня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), розгляд адміністративної справи розпочато спочатку, справу призначено до розгляду у засіданні на «31» березня 2023 року о 12 год. 00 хв.

Сторони повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без участі їх представників.

31 березня 2023 року ухвалою суду замінено відповідача 2 по справі 200/464/23 з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) () на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ().

Від відповідача 1 відзив на позовну заяву не надходив.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору в порядку письмового провадження.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Італійська, 32, м. Маріуполь, Донецька область, 87515.

Відповідач 1, Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, 61002, організаційно-правова форма: орган виконавчої влади, перебуває в процесі припинення.

Відповідач 2, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі орган ДВС), орган державної виконавчої служби, на який відповідно до п.п. 3, 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, покладено виконання рішень, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до якого у зв`язку з реорганізацією перейшли повноваження Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), не має статусу юридичної особи, є структурним підрозділом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса реєстрації: 40003, Сумська область, місто Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року у справі № 200/613/19-а позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління МВС України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління ДСНС України в Донецькій області, задоволено частково: зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку з 01.01.2018 пенсії ОСОБА_1 за її або аналогічною посадою відповідно до Постанови Кабінет Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та розміру надбавки за вислугу років, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року починаючи з 05.03.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити з 01.01.2018 р. пенсію ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та розміру надбавки за вислугу років, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р., починаючи з 05.03.2019 р., здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 р. однією сумою та провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; в інший частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року у справі №200/613/19-а апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління МВС України в Донецькій області залишено без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено частково, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 200/613/19-а скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити з 01.01.2018р. пенсію ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та розміру надбавки за вислугу років, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 та множенням на відповідні коефіцієнти з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019 року та в цій частині відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 ; абзац п`ятий резолютивної частини рішення постановлено вважати абзацом четвертим та викладено у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини пенсії з 05.03.2019р. та провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 200/613/19-а залишено без змін.

Позивач зазначає, що рішення суду у справі № 200/613/19-а ним виконано добровільно в повному обсязі у строки встановлені законом, однак, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти суверенної України, активними бойовими діями на території міста Маріуполь та його тимчасовою окупацією, у позивача відсутні будь-які письмові докази на підтвердження виконання рішення суду.

Не зважаючи на викладене, 02.09.2022 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69760830 на підставі виконавчого листа № 200/613/19-а від 09.08.2019, якою зобов`язано ГУМВС України в Донецькій області (боржника) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та сплатити виконавчий збір.

19.09.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із запитом про надання інформації щодо дати отримання від позивача довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії із долученням її копії.

20.09.2022 ГУ ПФУ в Донецькій області листом вих. № 0500-1507-5/56584 повідомило ГУМВС України в області про те, що в ході аналізу надходження означеного документа та реєстрації в системі Електронний документообіг встановлено, що за період з січня 2020 року по теперішній час довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від Головного управління МВС України в Донецькій області не надходила та в системі Електронний документообіг не зареєстрована. Також неможливо надати інформацію чи надходила вищезазначена довідка в період до січня 2020 року у зв`язку з тим, що паперові журнали реєстрації вхідної кореспонденції залишились у м. Слов`янськ Донецької області.

Враховуючи викладене, позивач 26.09.2022 направив до ГУПФУ в Донецькій області запит № 379/26/02-2022/лк про надання копій матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , а саме вказаної вище довідки про перерахунок пенсії та супровідного листа до нього.

26.09.2019 ГУ МВС України в Донецькій області спрямувало до відповідача 2 лист № 13лк, яким повідомило про виконання в 2019 році рішення суду у повному обсязі, тимчасової неможливості надання відповідних доказів, вжиття усіх можливих заходів для надання відповідних доказів та спрямування до ГУПФУ в Донецькій області запитів з цього приводу.

Станом на 19.10.2022 з ГУ ПФУ в Донецькій області відповідь на запит від 26.09.2022 № 379/26/02-2022/лк до позивача не надходив, у зв`язку з чим, він був спрямований повторно, про що позивач повідомив відповідача додатково листом від 19.10.2022 №19лк-2022.

Станом на 19.11.2022 з ГУ ПФУ в Донецькій області відповідь на запит позивача від 26.09.2022 № 379/26/02-2022/лк не надійшла, у зв`язку з чим, він був спрямований повторно.

09.12.2022 до позивача надійшов лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 08.12.2022 № 0500-0203-5/72632, згідно якого в умовах воєнного стану, зважаючи на бойові дії на території Донецької області, оголошену евакуацію, а також небезпеку, на яку наражаються спеціалісти ГУ ПФУ в Донецькій області, на теперішній час доступу до паперової пенсійної справи ОСОБА_1 немає, тому надати запитувані відомості та копії документів з пенсійної справи ОСОБА_1 неможливо.

Позивач зазначає, що про означене позивач повідомив відповідача 2 листом від 09.12.2022 №27лк-2022, однак, незважаючи на викладене, відповідачем 2 винесено оскаржувану постанову у зв`язку з невиконанням без поважних причин рішення суду, а також попереджено позивача про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки в діях позивача відсутні ознаки умисного невиконання рішення, що виключає наявність правових підстав для винесення спірної постанови, оскільки отримання доказів виконання рішення суду та їх надання відповідачу є можливим лише після скасування воєнного стану в України, надання доступу працівникам ГУ ПФУ в області до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 або членів ліквідаційної комісії позивача до матеріалів листування, які наразі залишились у м. Маріуполі.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції фактичні обставини справи не заперечує, проте в задоволенні адміністративного позову просить відмовити та зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови є факт невиконання рішення суду станом на 23.12.2022 року, станом на дату подання відзиву 16.03.2023 року рішення суду залишається не виконаним.

Також органом ДВС надано до суду копію матеріалів виконавчого провадження №69760830, з якої суд встановив наступне.

02 вересня 2022 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 200/613/19-а від 09.08.2019, виданого Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління МВС України в Донецькій області надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку з 01.01.2018 пенсії ОСОБА_1 за її або аналогічною посадою відповідно до Постанови Кабінет Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та розміру надбавки за вислугу років, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Означеною постановою боржнику (позивачу) надано 10 робочих днів на виконання рішення суду та стягнуто виконавчий збір у сумі 26 000 грн.

Згідно копії листа позивача без зазначення номеру та дати, відповідача 2 повідомлено про повне виконання рішення суду в липні 2019 року, неможливість надати докази на підтвердження виконання рішення суду через тимчасову окупацію м. Маріуполь та звернення позивача до ГУ ПФУ в Донецькій області для отримання доказів на виконання рішення суду.

До означеного листа позивачем було додано копії запитів від 19.09.2022 № 334/26/02-2022/лк, від 26.09.2022 № 379/26/02-2022/лк, та копію листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.09.2022 № 0500-1507-5/56584.

Листом від 19.10.2022 № 19лк-2022 позивач повідомив відповідача 2, що рішення суду виконане в повному обсязі, позивачем вживаються дії направлені на отримання доказів виконання рішення суду від Головного управління Пенсійного фонду України, також в означеному листі позивач просив державного виконавця відстрочити виконавчі дії за вказаним виконавчим провадженням.

Листом від 09.12.2022 № 27лк-202 позивач повідомив відповідача 2 про неможливість надати документи про виконання рішення суду через обмеження доступу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до матеріалів паперової пенсійної справи стягувача ОСОБА_1 . Також позивач просив державного виконавця відстрочити виконавчі дії за вказаним виконавчим провадженням.

До означеного листа позивачем було додано копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.12.2022 № 0500-0203-5/72632, в якому викладено означені обставини.

23 грудня 2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком М.Ю. у виконавчому провадженні №69760830 винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області у розмірі 5100 грн, яка вмотивована тим, що позивачем не надано доказів на виконання рішення суду, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень та документів наявних у відділі боржнику судом розстрочення або зупинення виконання рішення надано не було, рішення суду станом на 23.12.2022 року не виконано.

Керуючись приписами ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в означеній постанові зобов`язав позивача (боржника) виконати рішення суду протягом 10 днів та попередив про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо підстав винесення оскаржуваної постанови підтверджуються відповідачем 2 та не спростовано відповідачем 1, а тому вони не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України № 1404-VIII), визначає виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження базується на низці засад, до яких віднесено у тому числі обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Статтею 5 Закону України № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII.

Вказаними нормами визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 31 травня 2021 року у справі № 560/594/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював висновок, згідно якого «застосування такого заходу реагування (розуміється накладення штрафу) є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас, для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в контексті наявності об`єктивних причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, суд зазначає наступне.

Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/202 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Зазначені обставини є загальновідомими та відповідно до приписів ч. 3 ст. 78 КАС України не потребують доказування.

Водночас, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області зареєстровано за адресою: вул. Італійська, 32, м. Маріуполь, Донецька область, 87515.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27 липня 2022 року № 169), затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 липня 2022 року, який діяв до 27.12.2022 року.

До вказаного переліку було віднесено Маріупольську міську територіальну громаду Маріупольського району Донецької області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 затвердженого Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який набрав чинності 27 грудня 2022 року.

Згідно означеного Переліку вся територія Маріупольського району Донецької області окупована з 05.03.2022 року.

З відкритих джерел масової інформації суд встановив, що оборона міста Маріуполя Донецької області почалася після вторгнення рф в Україну і тривала з 24 лютого 2022 року до 20 травня 2022 року.

Поряд з цим, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 серпня 2022 р. № 679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області», вирішено провести обов`язкову евакуацію населення Донецької області у безпечні райони Вінницької, Волинської, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської, Полтавської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Черкаської та Чернівецької областей.

Систематичні ракетні обстріли міста Слов`янськ є загально відомим фактом та періодично висвітлюються у ЗМІ.

Означені обставини в контексті спірних правовідносин є загальновідомими та такими, що об`єктивно унеможливлюють доступ до документації позивача, яка була залишена у м. Маріуполь Донецької області, та ускладнюють доступ до паперової пенсійної справи стягувача, яка знаходиться у м. Слов`янськ Донецької області.

Поряд з цим, суд також враховує, що позивач не має безпосереднього доступу до матеріалів пенсійної справи стягувача, тому не може бути відповідальним за неможливість отримати докази, що в ній знаходяться, та які підтверджують (або спростовують) виконання рішення суду, водночас, для цього позивач вчинив достатні дії у межах своєї компетенції.

Відносно доводів відповідача 2 щодо того, що позивач не звертався до суду з заявами про відстрочення виконання судового рішення або зупинення виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України № 1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України № 1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Виходячи з приписів цих норм, звернення до суду з такою заявою є правом сторони та реалізовується ним на власний розсуд, при цьому нереалізація стороною такого права не нівелює та не спростовує наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому не може бути покладена в обґрунтування підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до приписів ст. 26, 63 Закону України № 1404-VIII, саме на виконавця покладено обов`язок перевірки виконання рішення суду.

При цьому, перевірка виконання рішення суду полягає не тільки в отриманні від боржника документів на підтвердження виконання рішення суду, а і в аналізі викладених в них фактів, наданні оцінки їх достовірності, а у разі твердження боржника про неможливість виконання рішення суду, виконавець зобов`язаний надати оцінку обставинам, на які посилається боржник, чи дійсно вони перешкоджають виконати рішення суду у спосіб, що встановлений рішенням суду, або ж у загальному порядку виконання рішень, що визначений Законом України № 1404-VIII, а також з`ясувати чи наявна у боржника за таких обставин реальна можливість виконання рішення суду і тільки у разі достеменного встановлення наявності у боржника можливості виконати рішення суду можна стверджувати про ухилення боржника від його виконання, що є підставою для застосування заходів передбачених ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII.

Поряд з цим, надаючи оцінку дям виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови, суд вбачає, що в матеріалах справи відсутні (у тому числі матеріалах виконавчого провадження) докази, які б свідчили про вжиття виконавцем дій направлених на з`ясування у позивача інформації щодо можливості повторного виготовлення та направлення до органу ПФУ довідки про розмір грошового забезпечення стягувача, наприклад, за електронними базами даних.

Відтак, постанова про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин в контексті спірних правовідносин може вважатись обґрунтованою та правомірною тільки у разі доведення виконавцем наявності у боржника можливості виконання рішення суду не зважаючи на обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду, на які посилається позивач.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не надано вмотивованого обґрунтування стосовно визнання або невизнання причин невиконання рішення суду неповажними, при цьому державний виконавець констатував невиконання рішення суду, хоча на момент винесення оскаржуваної постанови достеменно це встановити не можливо.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Означені приписи частково кореспондують засадам виконавчого провадження щодо справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є необґрунтованою та прийнятою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не доведено, що вона прийнята з урахуванням засад безсторонності, добросовісності, розсудливості та пропорційності, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів сторін виконавчого провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню в частині позовних вимог відносно відповідача 2.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту та відновлення своїх прав.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено 2684 грн судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи викладене, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (, місце реєстрації: вул. Італійська, 32, м. Маріуполь, Донецька область, 87515) до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місце реєстрації: вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, 61002) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса реєстрації: 40003, Сумська область, місто Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28) про скасування постанови державного виконавця задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23 грудня 2022 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, винесену у виконавчому провадженні №69760830.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 31 березня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко