Справа № 199/8631/22
Суддя: ЯКИМЕНКО Л. Г.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/8631/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування постанови від 25.10.2022 року ПН МДН 004263, винесеної Амур-Нижньодніпровським відділом у місці Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є громадянкою росії, що підтверджується паспортом російської федерації 76 №0840707, виданого органом МВД 15002 від 10.06.2019.

У встановленому законом порядку позивачка приїхала до України, де познайомилася з ОСОБА_2 , який є громадянином України, та з яким 19.04.2019 року зареєструвала шлюб.

25.06.2021 року позивачка отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 зі строком дії до 14.06.2022 року, підстава видачі «04/14 Возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)».

26.07.2021 року позивачка отримала довідку про реєстрацію місця проживання особи №02.3-12/11830 від 26.07.2021 року на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

21.10.2021 року ОСОБА_1 була зареєстрована Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, як фізична-особа підприємець, номер запису: 000155983. Основними видами підприємницької діяльності ОСОБА_1 на території України є 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у. (основний), 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я.

З 21.10.2021 року ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на території України, сплачує відповідні податки (єдиний податок) та збори (є платником єдиного внеску), що підтверджується відповідними документами: податковою декларацією ФОП на єдиному податку та звітністю з ЄСВ, квитанціями про сплату відповідних платежів.

У травні 2022 року ОСОБА_1 завчасно звернулася до Амур-Нижньодніпровського відділу ДМС у місті Дніпрі (м. Дніпро) з приводу обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з тим, що термін її посвідки закінчувався 14.06.2022 року, однак в Амур-Нижньодніпровському відділі ДМС у місті Дніпрі посадові особи відмовилися надати документи для сплати за обмін довідки та прийняти завчасно у ОСОБА_1 документи для обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні та продовження строку перебування на території України.

Підставою для усної відмови стало те, що у зв`язку з воєнним станом для громадян країни-агресора обмін посвідок на тимчасове проживання призупинено, але посадові особи Амур-Нижньодніпровського відділу ДМС у місті Дніпрі зазначили, що термін дії посвідки ОСОБА_1 автоматично подовжується згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 року №165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру».

Позивачка, з огляду на невизначеність виниклої ситуації та суперечливість інформації, отриманої від працівників Амур-Нижньодніпровського відділу ДМС у місті Дніпрі та відмови даних осіб прийняти документи від ОСОБА_1 щодо продовження строку перебування на території України на законних підставах та видачі нової посвідки на тимчасове проживання, вирішила звернутися 11 липня 2022 року у вигляді електронного звернення до Державної міграційної служби України з проханням роз`яснити її правовий статус в Україні на цей час та чи поширюється на громадян російської федерації Постанова КМУ від 28 лютого 2022 року №165, а якщо не поширюється, то як вона може продовжити строк перебування на території України законним чином.

15 липня 2022 року Голова Державної Міграційної служби України Наталія Науменко направила на електрону пошту ОСОБА_1 електронного листа з КЕП, у якому зазначено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання, та розроблено проект нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв на отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні перебуває у стадії погодження із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

25.10.2022 року відносно ОСОБА_1 з боку Амур-Нижньодніпровського відділу у місті Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області було:

- складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004270 щодо порушення правил перебування на території України, а саме проживання за недійсним документом на право проживання в Україні;

- винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №004263 за порушення п. 67 Порядку, затвердженого ПКМУ №322 від 25.04.2018 року;

- рішення №29 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким було вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати її покинути територію України у термін до 23.11.2022 року (дане рішення наразі оскаржується в суді).

Проте, позивачка не згодна із прийнятою постановою відповідача, оскільки вона не могла продовжити термін дії тимчасової посвідки у зв`язку із веденням в Україні воєнного стану. Крім того, з першого дня початку війни вона у соціальних мережах відверто та публічно засуджує дії країни-агресора, виступає проти війни, засуджує дії російської федерації, а тому її повернення до росії може загрожувати її життю.

За таких обставин, позивачка просила суд скасувати постанову від 25.10.2022 року ПН МДН 004263, винесену Амур-Нижньодніпровським відділом у місці Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про накладення адміністративного стягнення за вчинення громадянкою російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення, - закрити.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою росії, що підтверджується паспортом російської федерації 76 №0840707, виданим органом МВД 15002 від 10.06.2019 року.

У встановленому законом порядку позивачка приїхала до України, де 19.04.2019 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис 146.

25.06.2021 року ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 зі строком дії до 14.06.2022 року, підстава видачі «04/14 Возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)».

26.07.2021 року позивачка отримала довідку про реєстрацію місця проживання особи №02.3-12/11830 від 26.07.2021 року на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

21.10.2021 року ОСОБА_1 була зареєстрована Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, як фізична-особа підприємець, номер запису: 000155983. Основними видами підприємницької діяльності ОСОБА_1 на території України є 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у. (основний), 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я.

Із 21.10.2021 року ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на території України, сплачує відповідні податки (єдиний податок) та збори (є платником єдиного внеску), що підтверджується відповідними документами: податковою декларацією ФОП на єдиному податку та звітністю з ЄСВ, квитанціями про сплату відповідних платежів.

25.10.2022 року відносно ОСОБА_1 Амур-Нижньодніпровським відділом у місті Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004270 щодо порушення правил перебування на території України, а саме проживання за недійсним документом на право проживання в Україні, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №004263 за порушення п. 67 Порядку, затвердженого ПКМУ №322 від 25.04.2018 року

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №004263 від 25.10.2022 року, ОСОБА_1 після закінчення терміну дії посвідки в семиденний строк не знялась з обліку та не виїхала за межі України, що є порушенням п.67 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 203 КУпАП. На ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., який вона добровільно сплатила.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1 цього Закону іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в`їзду.

У силу п.18 ч.1 ст. 1 зазначеного Закону документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні, є посвідка на тимчасове проживання.

Пунктом 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання, передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251.

Відповідно до п.10 Порядку посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу Державної міграційної служби не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Судом встановлено, що позивачка не мала наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зверталася до органів ДМС з приводу продовження дії посвідки на тимчасове проживання, однак, їй було роз`яснено про зупинення строків надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строків видачі дозвільними органами відповідних документів на час воєнного стану в Україні.

З огляду на надані позивачем докази суд вважає, що позивач вчиняла всі необхідні дії для продовження строку офіційного перебування її на території України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який продовжено з 05 год 30 хв 26.03.2022 строком на 30 діб на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022 року, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, змінено статтю 1 Указу № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23.08.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з частинами першою та двадцятою статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З огляду на вищевикладене вбачається, що в період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантоване статтею 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування.

Судом встановлено, що позивач має політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкрито виступає проти війни, засуджує дії російської федерації.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка не порушувала умисно порядку перебування на території України, де постійно проживає разом зі своєю сім`єю, та дотримувалася законодавства України щодо реєстрації права перебування та проживання в Україні, крім того, внаслідок повернення її в країну походження або третю країну, це може призвести до політичного переслідування, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з положеннями статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з вищевикладеного, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких у своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і прийняттю законного рішення.

На підтвердження заявлених вимог позивач надала: копію посвідки на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_1 , видану 25.06.2021 року строком дії до 14.06.2022 року, підстава видачі « 04/14 Возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)»; копію довідки про реєстрацію місця проживання особи № 02.3-12/11830 від 26.07.2021 року на ім`я ОСОБА_1 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_2 , видану Амур-Нижньодніпровською ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області 09.08.2021 р.; Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по ФОП ОСОБА_1 ; копію витягу №13 із реєстру платників єдиного податку на ім`я ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, д.н.з НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_1 ; копію паспорта громадянина російської федерації ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , виданого 10.06.2019 р.; копію свідоцтва про шлюб від 19 квітня 2019 року; копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 ; копію реєстраційної картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 ; копію форми для подання електронних звернень громадян до Державної міграційної служби України від 11.04.2022 року від ОСОБА_1 ; лист від 26.04.2022 року Державної міграційної служби України стосовно роз`яснення порядку отримання громадянства України; копію форми для подання електронних звернень громадян до Державної міграційної служби України від 11.07.2022 року від ОСОБА_1 ; лист Державної міграційної служби від 15.07.2022 року Д-5315-22/8.1/2761; копію скарги на ім`я керівника Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області; скріншоти сторінки ОСОБА_1 у Фейсбук щодо підтвердження засудження із самого початку нею російської агресії проти України; копії медичних документів, що підтверджують необхідність в негайному обстеженні та лікуванні ОСОБА_1 ..

Із метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно до закону, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України виніс постанову від 28 лютого 2022 р. №165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру».

Відповідно до ч.15 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - «Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті»

01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України було ухвалено постанову від 01 листопада 2022 року №1232 «Деякі питання надання державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» якою було постановлено:

«1. Установити, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам російської федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

- розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

2. Зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на:

- осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію»;

- осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, чотирнадцятою, п`ятнадцятою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб;

- осіб, що звернулися із заявами про продовження строку перебування в інших випадках, крім передбачених абзацами другим та третім цього пункту, якщо рішення за такими заявами приймаються Головою Державної міграційної служби або його заступниками.

3. Особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією постановою.»

На позивача зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, оскільки вона є особою, що має підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (15. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України).

Постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01 листопада 2022 року «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування, надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних із державою-агресором.

У разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних із державою-агресором.

Вказане свідчить про те, що порушення громадянами російської федерації Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

Суд звертає увагу, що пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01 листопада 2022 року передбачено, що зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на: осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Згідно з п.п. 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, імміграція яких становить державний інтерес для України.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З огляду на вказане, позивач підпадає під виключення, що зазначені у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», оскільки мала діючу посвідку на тимчасове проживання на території України, строк дії якої закінчився 14.06.2022 року, тобто у період воєнного стану, та перебуває у шлюбі з громадянином України понад 2 роки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 червня 1988 року по справі «Боррехаб проти Нідерландів», яке в силу положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, висвітлив правову позицію щодо захисту права на «сімейне життя» у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції.

Так, відповідно до положень статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Боррехаб проти Нідерландів» від 21 червня 1988 року та у справі «Каплан та інші проти Норвегії» від 24 липня 2014 року, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, слід зазначити, що пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, що оскаржувана постанова та рішення були прийняті відповідачем у період дії карантину.

Як слідує з листа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровські області від 29.11.2022 року №Д-2801/6/1201-22/1201.17.2/19220-22:

Статтею 18 КУпАП встановлено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 247 КУпАП обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема є: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони. Одним з обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення є суб`єктивна сторона, основною ознакою якої є вина особи у вчиненні правопорушення. В умовах воєнного стану можливі ситуації, коли порушення правил перебування в Україні стається не з вини особи, а внаслідок обмежувальних заходів, введених на відповідних територіях (комендантська година, обмеження пересування), а також - відсутності транспортного сполучення, тимчасової окупації, ведення бойових дій тощо. 21 жовтня 2022 року було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» (далі - постанова №1202), яка набрала чинності 26 жовтня 2022 року. Вказаною постановою, серед іншого, установлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам російської федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування; іноземці або особи без громадянства, крім громадян російської федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану. Враховуючи викладене вище зазначаємо, що у період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування проживання іноземців та осіб без громадянства (окрім громадян російської федерації) по посвідках на тимчасове чи постійне проживання, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну після 24 лютого 2022 року, не є порушенням законодавства і підстави для притягнення зазначених осіб до адміністративної відповідальності за вказані дії відсутні. Також у вказаний період стосовно зазначеної категорії осіб не застосовуються положення статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Представником відповідача, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, факт порушення позивачем Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та правомірність винесення оскаржуваної постанови, не доведено.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За встановлених обставин суд приходить висновку про недоведеність факту умисного вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню, а постанова від 25.10.2022 року ПН МДН 004263, винесена Амур-Нижньодніпровським відділом у місці Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення за вчинення громадянкою російської федерації ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення, - закриттю.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду та наведені причини пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Згідно з п. 6 рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану Ради суддів України слід виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Із даних рекомендацій слідує, що введення воєнного стану фактично визнається поважною причиною пропуску строку.

Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 (справа п/800/9/16) зазначено, що поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

Оскільки позивач пропустила на 11 днів процесуальний строк для звернення до суду із адміністративним позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення в період дії воєнного стану, який характеризувався частим оголошенням повітряних тривог з огляду на існування реальної небезпеки для життя учасників процесу на всій території України та запровадженням стабілізаційних та аварійних відключень електроенергії, а також враховуючи те, що позивач не маючи правової освіти потребувала правової допомоги і договір з адвокатом було укладено тільки 07 листопада 2022 року, тому суд не виключає, що наявність даних обставин створили об`єктивні перешкоди для звернення позивача з адміністративним позовом і подолання яких для позивачки було ускладненим.

З огляду на вищезазначене, виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності, поведінки сторін, значимості справи для позивача та наявності порушень прав позивача, обумовлених введеним воєнним станом, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для звернення до суду із адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, - поважними, і поновити такий пропущений процесуальний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що за подання вказаної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, тому суд приходить висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 9, 203, 222-2, 245, 246, 251, 254, 268, 274, 278, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити пропущений позивачем ОСОБА_1 строк для звернення до суду із адміністративним позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- задовольнити.

Скасувати постанову від 25.10.2022 року ПН МДН 004263, винесену Амур-Нижньодніпровським відділом у місці Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення за вчинення громадянкою російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Л.Г. Якименко