Справа № 120/1244/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 квітня 2023 р. Справа № 120/1244/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 27.01.2023 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII), із включенням в розрахунок пенсії всіх складових до суми заробітної плати, які відображені в довідках, виданих відповідачем 2. Проте, за наслідками розгляду заяви, в порядку екстериторіальності, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.02.2023 №92 їй відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII, оскільки, правові підстави для переведення її пенсії відсутні.

Позивач переконана, що така відмова є безпідставною, оскільки її право на отримання пенсії державного службовця по інвалідності підтверджено в судовому порядку рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/3967/22 від 18.07.2022. Тому вважає, що у відповідачів відсутні будь-які факти, щоб піддавати сумніву наявність законних підстав для призначення їй пенсії за віком відповідно до вимог ст. 37 Закону № 3723-XII.

Крім того, позивач зазначає, що її страховий стаж становить понад 45 років, а стаж державної служби 15 років 09 місяців 10 днів та на дату звернення із заявою про призначення пенсії вона досягла необхідного пенсійного віку. Отже, як зазначає позивач, вона має право на пенсію з урахуванням положень п. 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-XII.

Ухвалою від 17.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

03.03.2023 від ГУ ПФУ у Вінницькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 вказує про необґрунтованість позовної заяви та про відсутність підстав для її задоволення. В обґрунтування своєї позиції відповідач 2 зазначає, що відмова у проведенні перерахунку пенсії позивача згідно з поданою заявою правомірна, оскільки призначення пенсії за віком ОСОБА_1 не відповідатиме вимогам нормативно-правових актів, які регулюють таке призначення.

Окрім цього, відповідач 2 вказує, що у позивача немає 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889-VIII). Таким чином, вважає, що право на обчислення пенсії в порядку, визначеному абз. 6 п. 4 Порядку № 622, згідно з довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі відсутнє.

06.03.2023 від ГУ ПФУ в Запорізькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача 1 зіслався, зокрема на те, що правові підстави для переведення пенсії позивача відсутні, оскільки пенсія позивачеві на умовах Закону № 3723-XII уже призначалась. Також відповідач 1 зазначає, що станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Закону № 889-VIII) позивач не займала посади державної служби, як це передбачено вимогами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII. Враховуючи зазначене, відповідач 1 вважає, що відмовляючи у переведенні пенсії позивача по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону № 3723-XII, на пенсію за віком відповідно до норм Закону № 889-VIII, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII.

27.01.2023 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про переведення її пенсії по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону № 3723-XII на пенсію за віком відповідно до норм Закону № 3723-XII. До заяви позивач додала довідки про заробітну плату від 26.01.2023 № 0200-0602-8/8032 та № 0200-0602-8/8033, видані ГУ ПФУ у Вінницькій області.

За наслідками розгляду заяви, в порядку екстериторіальності, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.02.2023 № 92 про відмову у перерахунку пенсії відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII. Таке рішення мотивоване тим, що право на призначення пенсії відповідно ло ст. 37 Закону 3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням необхідного стажу державної служби, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому пенсія державним службовцям призначається за умови, що пенсія відповідно до Закону 3723-XII не призначалась. У рішенні вказано, що відповідно до даних електронної пенсії справи та наданих документів стаж державного службовця ОСОБА_1 складає 15 років 9 місяців 10 днів. Станом на 01.05.2016 у заявниця займала посаду архіваріуса загального відділу Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, дана посада не відноситься до посади державного службовця.

Листом від 07.02.2023 № 0200-0205-8/11643 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило позивача про прийняте рішення.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено право громадяни на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII право на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №560/2398/19, від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17.

Згідно зі ст. 25 Закону № 3723-ХІІ основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Установлюються такі категорії посад державних службовців:

перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України (703-2013-п) за погодженням з відповідним державним органом.

Станом на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ позивач не займала посади державної служби, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 станом на 01.05.2016 позивач працювала на посаді архіваріуса загального відділу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, яка не відноситься до категорій посад державної служби, встановлених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до матеріалів справи загальний страховий стаж позивача становить 48 років 5 місяців 1 день, стаж державної служби - 15 років 9 місяців 10 днів.

Отже, як встановив суд, позивач станом на 01.05.2016:

1) не займала посади державної служби в державному органі, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. Відтак, позивач не належить до кола осіб, що відповідають вимогам пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, оскільки відповідає лише одній із двох необхідних умов (має понад 10 років стажу державної служби, проте не була станом на цю дату державним службовцем);

2) не мала 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Відтак, позивач не належить до кола осіб, що відповідають вимогам пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, тому не має права на призначення пенсії за віком на підставі статті 37 Закону №3724-ХІІ.

Щодо аргументів позивача стосовно того, що її право на отримання пенсії державного службовця по інвалідності підтверджено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі 120/3967/22 від 18.07.2022, тому у відповідачів відсутні будь-які факти, щоб піддавати сумніву наявність законних підстав для призначення позивачу пенсії державного службовця за віком, то суд зазначає таке.

За приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Досліджуючи зміст наведених правових норм Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, суд вважає, що призначення пенсії по інвалідності згідно із статтею 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, можливо за таких обставин:

- особа, яка претендує на призначення пенсії по інвалідності повинна бути визнана інвалідом I або II групи у період перебування на державній службі, та мати стаж державної служби не менше 10 років, або повинна бути визнана інвалідом I або II групи незалежно від часу встановлення їй інвалідності, та мати не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вона працювала на зазначених посадах;

- пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.07.2022 у справі №120/3967/22 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 05.05.2022 № 92. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 04.05.2022 пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.05.2022 № 0200-0602-8/25732, № 0200-0602-8/25743.

В межах розгляду справи № 120/3967/22 судом, з поміж іншого, встановлено, що трудовий стаж позивача на державній службі становить більше 10 років. Окрім того, встановлено, що позивач з 23.09.2008 є особою з інвалідністю ІІ групи. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, суд в межах розгляду справи № 120/3967/22 дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII.

Натомість суд зазначає, що наявність у позивача права на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII за умови визнання позивачем особою з інвалідністю ІІ групи та наявність у неї стажу на посаді державної служби понад 10 років (але менше 20 років) не призводить до автоматичного набуття права на призначення їй пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, оскільки пенсія за віком та по інвалідності є різними видами пенсій та відповідно різними є умови призначення таких пенсії.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.02.2023 № 92, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень, закріплених статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що рішення відповідача 1 прийнято в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких вона просила в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Таким чином, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович