Справа № 160/255/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2023 року Справа № 160/255/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -
03.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просять:
- з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), у т.ч. встановлену суддями Великої Палати Верховного Суду невідповідність Конституції України (неконституційність) Закону України від 20.11.2012 р. №5492-VІ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», та відповідно із вимогами ч. 4 ст. 7 КАС України визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу ГУДМС України у Дніпропетровській області щодо не оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньої на ім`я ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ;
- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу ГУДМС України у Дніпропетровській області оформити та видати паспорт громадянина України з проставленою відміткою місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня1992 р. № 2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 та є її законним представником. По досягненню 16-річного віку позивач та її законний представник звернулися до територіального підрозділу ДМС по місцю фактичного проживання до Першотравенського відділу ГУДМС Дніпропетровської області із заявою від 01.09.2022 щодо оформлення і видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Однак, Першотравенський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом від 15.09.2022 повідомив, що правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відсутні, оскільки законодавчо питання оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року не врегульовано. Позивач та її законний представник вважають відмову протиправною та такою, що порушує конституційні права ОСОБА_2 . Законодавством закріплено дві альтернативні форми внутрішнього паспорту. Оскільки чинна редакція Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не може забезпечити реалізацію такого права, це право має реалізуватись у інший спосіб, передбачений та закріплений Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Крім того, Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, визначено, що паспорт у вигляді книжечки повинен видаватись без звернення особи до суду. З урахуванням зазначеного та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, просять позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу позовної заяви.
30.01.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 05.01.2023, до якої долучено оригінал позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/255/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
15.02.2022 від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено наступне. Документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України. Частиною 4 статті 21 Закону №5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. За змістом абзацу 1 частини 2 статті 21 Закону №5492-VI кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Відповідно до Закону №5492-VI КМУ прийнято постанову від 25.03.2015 №302. Відповідно до пункту 2 Постанови №302 запровадження застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та починаючи 01.11.2016 паспорт виготовляється виключно у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, а прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, припинилося. Крім того, відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта, особі, яка досягла 14-річного віку здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. Разом з тим, у зв`язку з досягненням шістнадцятирічного віку 01.09.2022 неповнолітня дитина ОСОБА_2 разом зі своїм законним представником звернулися із заявою довільної форми. Відмови в оформленні паспорта не було. Листом від 15.09.2022 за вих.№1238-588/1238-22 територіальним підрозділом Головного управління ДМС у Дніпропетровській області було роз`яснено порядок оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, згідно із пунктом 3 Постанови №302 в редакції постанови КМУ 398 від 03.04.2019 видача паспорту у формі книжечки зразка 1994 року здійснюється за рішенням суду. Посилання позивача на положення наказу МВС від 3.04.2012 №320 є безпідставним, оскільки він втратив чинність, іншого Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України та зразка форми про видачу паспорта громадянина України, встановленого Міністерством внутрішніх справ України, для реалізації п.13 Положення про паспорт громадянина України на сьогодні не існує. Відповідач також зазначив, що дана справа не є типовою, тому посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на судове рішення у зразковій справі №806/3267/17 безпідставні. Щодо позовних вимог в частині поставлення відмітки місця проживання, відповідач зауважив, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки з 04.04.2016 повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання були передані до органів місцевого самоврядування. За таких обставин, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.08.2006 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39).
Згідно із довідкою (а.с.31) Великоновосілківської селищної ради Донецької області №162 від 11.08.2022 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована на території селищної ради в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: чоловік ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ; донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
01.09.2022 ОСОБА_2 та її законний представник мати ОСОБА_1 звернулись до начальника Першотравенського відділу ГУДМС Дніпропетровської області із заявою щодо оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України без внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, будь-яких інших інформаційних систем, без їх автоматизованої обробки, у тому числі передачі, виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, а не у формі пластикової картки типу ID-1.
До заяви долучено: дві фотокартки розміром 3,5х4,5 для оформлення бланку паспорту для територіального підрозділу ДМС; копії свідоцтва про народження, паспорта законного представника (матері) дитини з відміткою на місці, довідки про склад сім`ї.
Листом №1238-588/1238-22 від 15.09.2022 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу повідомлено, що згідно з внесених даних до законодавства оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року вперше особі за рішенням суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання ДМС видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Після подачі таких документів заявник отримує адміністративну послугу щодо отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року вперше (а.с.35).
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача та її законного представника до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Частиною першою статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» прийнято постанову Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення № 2503-ХІІ).
Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8-11 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.
Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80х60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.
Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.
Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.
Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон №5492-VI у редакції на час виникнення спірних відносин) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких належить паспорт громадянина України.
Відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 14 Закону №5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.
Отже, вказаним Законом також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.
Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.
При цьому, приписами частини сьомої статті 16 Закону №5492-VI передбачено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:
1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;
2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);
3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;
4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
Отже, законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа. Водночас вказаним Законом не передбачено визначення поняття «документ».
Разом з цим, відповідно до статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспортом громадянина України є документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Як вбачається зі змісту листа Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу від 15.09.2022 № 1238-588/1238-22 на заяву позивача від 01.09.2022, відповідач фактично відмовив у видачі позивачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка 1994 року у формі книжечки, спираючись на те, що на даний час паспорт громадянина України виготовляється у формі книжечки виключно на підставі рішення суду.
Суд критично оцінює таку позицію відповідача.
Відповідно до постанови Кабінет Міністрів України від 03 квітня 2019 року №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302», пункт 3 Постанови №302 доповнено абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».
Підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІІ Порядку №456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає, зокрема, рішення суду.
Отже, чинним законодавством України передбачена можливість видачі паспорта громадянина України у формі книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Разом з тим, відсутність рішення суду не є законодавчою підставою для відмови громадянину України у видачі паспорта у формі книжечки.
Суд враховує, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача видати паспорт громадянина України у вигляді (формі) книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.
З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема, щодо відмови позивача від обробки персональних даних), а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).
19 вересня 2018 року Великою Палатою Верховним Судом ухвалено рішення у зразковій справі № 806/3265/17.
Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи вказане рішення, зазначила, що ознаками типової справи є:
позивач - фізична особа, який територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; відповідач територіальні органи ДМС України;
предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду справи №806/3265/17, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
За правовою позицією Верховного Суду дії органу міграційної служби, які полягають у відмові видати паспорт громадянина України у формі книжечки, є такими, що порушують конституційні права осіб, які в силу своїх релігійних переконань не бажають оформляти паспорт у формі ID-картки. Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Судом встановлено, що у поданій заяві про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки позивачем не надано згоди на обробку та використання своїх персональних даних для оформлення ID картки.
Згідно з частиною 1 статті 6 закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону №2297-VI). Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 5, 6 статті 6 Закону №2297-VI).
Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та ненадмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Відтак, реалізація державних функцій має здійснюватись без примушування людини до надання згоди на обробку її персональних даних, що означає те, що особи, які відмовились від надання згоди на обробку їх персональних даних, повинні мати альтернативу - можливість використання традиційних методів ідентифікації особи.
Суд повинен оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року).
У даному випадку була відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя. На переконання суду, бажання особи отримати документ у вигляді паспортної книжечки жодним чином не свідчить про її бажання порушити закон, зловживати правом або ухилитись від виконання законних обов`язків.
З урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в оформленні паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначений чинним законодавством, тому відмова в оформленні і видачі паспорту у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, що викладена у листі від 15.09.2022 за вих. № 1238-588/1238-22 Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, є протиправною.
З метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних, оскільки при видачі паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт громадянина України №2503-ХІІ, не передбачено внесення відомостей про реєстрацію із використанням цифрового ідентифікатора особи, автоматизованої обробки її персональних даних та внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт з проставленою відміткою місця проживання, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідач при оформленні та видачі паспорта у формі книжечки не буде ставити відмітку про місце проживання, що свідчить про відсутність порушеного права на час розгляду справи, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Захист не порушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дії у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 31.03.2023.

Суддя М.М. Бухтіярова