Справа № 620/7832/22
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року Чернігів Справа № 620/7832/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: військова частина НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання ОСОБА_1 акту про примусове відчуження або вилучення майна та висновку про вартість майна - квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 скласти та надати ОСОБА_1 акт про примусове відчуження або вилучення майна та висновок про вартість майна - квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в її власності;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 750000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та бойовими діями у місті Чернігові, військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 було зайнято квартиру позивача, з метою виконання бойових завдань. Позивач зазначає, що в результаті бойових дій у його квартиру потрапив снаряд та виникла пожежа. Тому вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання акту примусового відчуження майна та не складання висновку про вартість майна, оскільки це позбавляє можливості звернутись з необхідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 та стати в чергу на отримання компенсації за знищене майно.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно пункту 3 статі 7, статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право державної власності на майно виникає з дати підписання акта та оцінки майна яка проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Вказує, що відповідач примусово не відчужував майно і право власності до нього не переходило. Право власності на квартиру залишилось за позивачем, який використовує його на власний розсуд. Стверджує, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково звернув увагу, що станом на 01.03.2022 діяли норми Закону України від 17.05.2012 № 4765-VI «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», відповідно до статті 4 якого, у місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті. Стверджує, що відповідач залишив поза увагою вказані норми чинного законодавства, а тому таку бездіяльність вважає протиправною.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про виклик свідків; ухвалою від 03.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; ухвалою від 03.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2018 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149026379 від 11.12.2018 (а.с. 16-19, 20).

Як слідує зі змісту листа військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2022 № 594 (а.с. 44-45), 26.02.2022 особовий склад взводу снайперів військової частини НОМЕР_1 виконував бойове завдання АДРЕСА_3 , пов`язане зі спостереженням та переміщенням ворога в районі ТЦ «Епіцентр» та коригуванням роботи засобів артилерійського вогню. Солдати військової частини НОМЕР_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) влаштували спостережний пост в квартирі в одній із багатоповерхівок за адресою: АДРЕСА_2 , що належить позивачу. 08.03.2022 по квартирі, де був обладнаний спостережний пост, здійснений ворожий обстріл, в наслідок чого сталася пожежа.

На звернення позивача до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою від 04.06.2022, відповідач листом від 12.08.2022 вих. № 1720 повідомив, що за результатами розгляду заяви та в ході службової перевірки, неправомірних дій взводу снайперів під час виконання бойових завдань по обороні м. Чернігова не виявлено (а.с. 38).

Також військова частина НОМЕР_1 листом від 04.10.2022 № 594 повідомила, зокрема, що відсутність акту про примусове відчуження квартири жодним чином не позбавляє позивача в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 326 від 20.03.2022 «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації» отримати відповідну компенсацію за завдані збитки (а.с. 44-45).

Не погоджуючись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не надання акту про примусове відчуження або вилучення майна та висновку про вартість майна, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно пункту 4 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначено Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового воєнного чи надзвичайного стану» № 4765-VI від 17.05.2012 (далі - Закон № 4765-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 4765-VI визначено, що примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

В силу вимог частин першої та другої статті 4 Закону № 4765-VI примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Військовим командуванням, згідно статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

З аналізу викладених норм чинного законодавства вбачається, що відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування разом із військовими адміністраціями, і лише за рішенням військового командування у місцевостях де ведуться бойові дії.

Тобто, обласні військові адміністрації і військові частини є тими суб`єктами, що визначають потреби держави в умовах правового режиму воєнного стану, відтак уповноважені вирішувати питання передачі майна на потреби Збройних Сил України та наділені повноваженнями щодо відчуження майна.

У відповідності до частини першої статті 7 Закону № 4765-VI, зокрема, про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність (частина перша та друга статті 8 Закону № 4765-VI).

Таким чином, враховуючи особливості правого режиму воєнного стану, складання акту про примусове відчуження або вилучення майна та проведення оцінки майна, що підлягає примусовому відчуженню можливо лише після прийняття рішення військовим командуванням.

З матеріалів справи слідує, що військова частини НОМЕР_1 рішення про відчуження майна, яке належить позивачу, не приймало, а тому відсутні підстави для проведення оцінки майна та складання акту, який є правовстановлюючим документом і підтверджує виникнення відповідного речового права у нового власника.

Суд зауважує, що дії чи бездіяльність військового командування щодо прийняття рішення про примусове відчуження або вилучення майна та щодо правомірності перебування військовослужбовців у квартирі позивача, під час виконання бойового завдання, не є предметом спору у даній справі.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання позивачу акту про примусове відчуження або вилучення майна та висновку про вартість майна - квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідача скласти та надати позивачу акт про примусове відчуження або вилучення майна та висновок про вартість майна - квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в його власності.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 750000,00 грн. грошових коштів як відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

24.02.2022 розпочалася та триває збройна агресія російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення агресора на нашу суверенну територію. У цей день Україна розірвала з російською федерацією дипломатичні відносини.

16.03.2022 Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що російська федерація має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24.02.2022.

14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені Збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити насамперед: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування шкоди.

Суд погоджується з позивачем, що втрата житла безперечно зумовлює сильні моральні, а подекуди і фізичні страждання у будь-якої людини.

Однак, в спірних правовідносинах, судом не було встановлено протиправної бездіяльності з боку відповідача, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 йому заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу позивача, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (набирає законної сили 22.05.2023), який визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Тому позивач не позбавлений можливості отримати компенсацію за знищене майно у визначеному Законом порядку, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.03.2023.

Суддя В.О. Непочатих