Справа № 480/7731/22
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року Справа № 480/7731/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сізової К.О.,

представника позивача - Молібог Ю.П.,

представника відповідача-1 - Дворніка О.С.,

представника відповідача-2 - Міщенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/7731/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, відповідача-2 Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (далі - відповідач-1, Держпродспоживслужба), Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (далі - відповідач-2, ГУ Держпродспоживслужби у Сумській області), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 574-к від 08.11.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 09.11.2022.

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що лист Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022 не може бути підставою для звільнення відповідно до пункту 2 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу», оскільки факт набуття державним службовцем громадянства іноземної держави належним чином не встановлювався, достатні і допустимі докази такого набуття відсутні.

Позивач зауважив на тому, що громадянства іноземної держави, зокрема російської федерації, ніколи не набував, паспорт громадянина російської федерації не отримував. На наданих Головним управлінням з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України копіях документів містяться підписи, які не відповідають підпису позивача, самі копії не засвідчені в установленому порядку та не містять інформації щодо джерела походження, у зв`язку з чим викликають сумнів у їх достовірності.

Крім того, ОСОБА_1 звернув увагу на те, що за змістом згаданих документів, паспорт російської федерації нібито виданий на підставі статті 5 договору російської федерації та Республіки Крим від 18.03.2014.

Відповідно до вказаної статті, (мовою оригіналу) «Со дня принятия в российскую федерацию Республики Крым и образования в составе российской федерации новых субъектов граждане Украины и лица без гражданства, постоянно проживающие на этот день на территории Республики Крым или на территории города федерального значения Севастополя, признаются гражданами российской федерации, за исключением лиц, которые в течении одного месяца после этого дня заявят о своем желании сохранить имеющееся у них и (или) их несовершеннолетних детей иное гражданство либо остаться лицами без гражданства».

Тобто, за змістом згаданої статті, громадяни України, які постійно проживали на території Республіки Крим, автоматично визнавались громадянами російської федерації, за винятком тих осіб, які протягом одного місяця заявили про своє бажання залишити наявне громадянство.

Разом з цим, на виконання частини 4 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій територій, громадянства російської федерації, не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Згідно з частиною 3 статті 9 згаданого Закону, будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами створеними на окупованій території не у порядку, передбаченому Конституцією України та законами України, є недійсними та не створюють правових наслідків.

Таким чином, на думку позивача, навіть якщо в місті Севастополі 19.06.2014 органом 900002 на ім`я ОСОБА_1 і виготовлявся паспорт серії НОМЕР_1 , то він є недійсним і не може створювати правових наслідків.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає оскаржуваний наказ про звільнення протиправним, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 23.11.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/7731/22, підготовче засідання призначено на 20.12.2022 о 10 год. 00 хв., встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Також, ухвалами суду від 24.11.2022 Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України зобов`язано надати належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для направлення листа № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022, та інформацію щодо джерела і підстав їх отримання; Державну міграційну службу України зобов`язано надати інформацію щодо отримання (заміни) та підстав отримання (заміни) паспорта/паспортів громадянина України ОСОБА_1 ; Державну прикордонну службу України зобов`язано надати інформацію щодо перетину ОСОБА_1 кордону України на в`їзд та виїзд, а також, перетину лінії розмежування з Автономною Республікою Крим у період з 01.01.2013 по 31.12.2014; позивача зобов`язано надати належним чином завірені копії трудової книжки, паспорта/паспортів громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон, інформацію щодо місця/місць роботи, місця/місць перебування/проживання у період з 01.01.2013 по 31.12.2014; Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, а також Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області, зобов`язано надати належним чином засвідчену копію особової справи позивача та матеріалів спеціальної перевірки, яка проводилась перед призначенням ОСОБА_1 на посаду начальника Головного управління.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві Держпродспоживслужба зазначила, що частиною 2 статті 84 Закону України «Про державну службу», законодавець встановив імперативний обов`язок суб`єкта призначення щодо звільнення державного службовця у разі набуття ним іноземного громадянства або встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави. Водночас, будь-які додаткові процедури чи механізми звільнення державного службовця на підставі згаданої норми, законодавством не визначені.

Тобто, отримавши інформацію про факт набуття державним службовцем громадянства іноземної держави, суб`єкт призначення в безумовному порядку зобов`язаний звільнити такого державного службовця у триденний строк.

Отже, приймаючи до уваги те, що 08.11.2022 Держпродспоживслужбою був отриманий лист Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022, у якому вказувалось про набуття ОСОБА_1 громадянства російської федерації та до якого додавались копії «заявления о выдаче (замене) паспорта», інформації з СПО СК: АС «российский паспорт» та скріншота web-сторінки «ФНС россии» щодо «ИНН», враховуючи відсутність повноважень перевіряти отриману інформацію, а також відсутність сумнівів у її достовірності, відповідач вважає оскаржуваний наказ правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області, не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві зазначило, що 08.11.2022 Держпродспоживслужбою був прийнятий наказ № 574-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на підставі пункту 2 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з встановленням факту наявності у нього громадянства іноземної держави.

З метою виконання вказаного наказу, ГУ Держпродспоживслужби у Сумській області 09.11.2022 було прийнято наказ № 481-к «Про оголошення наказу Держпродспоживслужби № 574-к від 08.11.2022 та здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 ».

У зв`язку з відсутністю позивача на роботі 09.11.2022, інформація про звільнення з посади та необхідність отримання трудової книжки йому була відправлена у месенджері Viber на номер НОМЕР_2 , на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та рекомендованим листом на адресу постійного проживання. Разом з інформацією, ОСОБА_1 були направлені і копії наказів № 574-к від 08.11.2022 та № 481-к від 09.11.2022 з листом ознайомлення особи, уповноваженої на виконання функцій держави, з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» при звільненні.

За таких обставин, ГУ Держпродспоживслужби вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалами суду від 20.12.2022 підготовче засідання у справі № 480/7731/22 було відкладено на 17.01.2023 о 10 год. 00 хв., Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України зобов`язано надати для огляду у підготовчому засіданні оригінал «Заявления о выдаче (замене) паспорта гражданина российской федерации» ОСОБА_1 , копія якого надсилалась Держпродспоживслужбі листом № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022, а у разі відсутності оригіналу - повідомити його місцезнаходження.

Ухвалою суду від 02.01.2023, підготовче засідання у справі № 480/7731/222 відкладено на 25.01.2023 о 10 год. 00 хв.

Через загрозу ракетного удару та повітряну тривогу, розгляд справи у підготовчому засіданні 25.01.2023 не відбувся, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 25.01.2013, підготовче засідання відкладено на 07.02.2023 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 07.02.2023, занесеною до протоколу, підготовче провадження у справі № 480/7731/22 закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.02.2023 об 11 год. 00 хв.

Ухвалами суду від 21.02.2023, занесеними до протоколу, у судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 01.03.2023, ОСОБА_1 викликано в судове засідання для допиту в якості свідка.

Ухвалою суду від 01.03.2023, занесеною до протоколу, в судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 15.03.2023. Також, ухвалами суду від 01.03.2023 Службу безпеки України та Управління Служби безпеки України у Сумській області зобов`язано надати належним чином засвідчені копії матеріалів перевірки за зверненням депутата Сумської обласної ради ОСОБА_2 , за результатами якої надавалась відповідь листом № 68/Д-59/200-ДПС/2 від 07.04.2016.

Через загрозу ракетного удару та повітряну тривогу, розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні 15.03.2023 не відбувся, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 15.03.2013, судове засідання відкладено на 23.03.2023 о 10 год. 15 хв.

В судовому засіданні 23.03.2023 представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представники Держпродспоживслужби та ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області в судовому засіданні проти позову заперечували та просили суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 33-к від 27.01.2017, ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 27 січня 2017 року (т. 1 а.с. 53).

Під час проходження публічної служби позивачем на вказаній посаді, 08.11.2022 Держпродспоживслужбою від Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України отримано лист, у якому зазначалось про отримання 19.06.2014 ОСОБА_1 паспорта громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 . Одночасно, до листа додавались скріншот web-сторінки Главного управления по вопросам миграции МВД россии щодо дійсності паспорта рф НОМЕР_1, роздрукована інформація з СПО СК: АС «Российский паспорт», копія «Заявления о выдаче (замене) папсорта» та скріншот web-сторінки ФНС россии щодо ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 55-61).

Отримавши вказані документи, Держпродспоживслужбою 08.11.2022 прийнято наказ № 574-к, яким у зв`язку з встановленням факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави, на підставі пункту 2 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 09.11.2022 (т. 1 а.с. 54).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатних громадянам від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, а державним службовцем є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За змістом статті 3 Закону № 889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а також визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до статті 6 Закону № 889-VIII, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців. Встановлюються такі категорії посад державної служби, зокрема категорія "Б" - посади керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення.

Статтею 19 Закону № 889-VIII встановлено, що право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які володіють державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови, та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче магістра - для посад категорій "А" і "Б"; бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії "В".

Не може вступити на державну службу особа, яка має громадянство іншої держави (пункт 6 частини 2 статті 19).

Згідно зі статтею 21 Закону № 889-VIII, вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

На виконання статті 31 вказаного Закону, на посаду державної служби призначається переможець конкурсу. Рішення про призначення на посади державної служби категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, приймається суб`єктом призначення, визначеним законом.

Пунктом 1 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 84 зазначеного Закону, підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби.

У такому випадку, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення згаданого факту, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 84).

Отже, ключовим у розв`язанні спору що розглядається, є питання правильного розуміння сутності нормативного врегулювання пункту 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII щодо припинення права на державну службу у зв`язку із набуттям громадянства іншої держави.

З конструкції частин першої та другої статті 84 Закону № 889-VIII слідує, що підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є, зокрема набуття громадянства іншої держави. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави.

Тобто, законодавець визначив імперативний обов`язок суб`єкта призначення звільнити державного службовця у разі набуття таким службовцем іноземного громадянства. Водночас, будь-які додаткові процедури/механізми для звільнення державного службовця законодавством не передбачені. Встановивши факт набуття державним службовцем громадянства іноземної держави суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити таку особу із займаної посади відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII.

Разом з цим, суд акцентує увагу на тому, що факт набуття особою громадянства іноземної держави повинен ґрунтуватися на беззаперечних доказах, позаяк тягне за собою негативні для державного службовця наслідки у вигляді звільнення з публічної служби. Встановлення такого факту покладається на суб`єкта призначення - в даному випадку Держпродспоживслужбу.

Варто зазначити, що згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Як установлено судом та не заперечується представником відповідача-1, на час звільнення позивача у розпорядженні Держпродспоживслужби був лист Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022, у якому зазначалось про отримання 19.06.2014 ОСОБА_1 паспорта громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 . Також до листа додавались скріншот web-сторінки Главного управления по вопросам миграции МВД россии щодо дійсності паспорта рф НОМЕР_1, роздрукована інформація з СПО СК: АС «Российский паспорт», копія «Заявления о выдаче (замене) папсорта» та скрін-шот web-сторінки ФНС россии щодо ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 55-61)

У судовому засіданні представник Держпродспоживслужби наполягав на тому, що вказані документи є достатніми доказами наявності у позивача громадянства російської федерації, а також звертав увагу на те, що відповідач-1 не наділений повноваженнями перевіряти їх дійсність.

З цього приводу суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України надає визначення поняттю «належності та допустимості доказів».

Так, за змістом частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 72 КАС України).

Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є належними, достатніми та допустимими.

Відповідно до приписів статей 73, 75, 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Такі докази є неналежними.

Отже, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. За стандартом достатності, якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Стандарти доказування є важливим елементом принципу змагальності, який в адміністративному судочинстві урівноважується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Матеріалами справи підтверджено, що факт наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації, встановлений Держпродспоживслужбою зі змісту згаданого листа Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022 та доданих до нього не засвідчених належним чином копій документів, а саме: скріншота web-сторінки Главного управления по вопросам миграции МВД россии щодо дійсності паспорта рф НОМЕР_1, роздрукованої інформації з СПО СК: АС «Российский паспорт», «Заявления о выдаче (замене) папсорта» та скріншота web-сторінки ФНС россии щодо ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 55-61).

Зі змісту вказаних копій документів убачається, що 18.06.2014 ОСОБА_1 звернувся до органу «федеральной миграционной службы росії» з «Заявлением о выдаче (замене) паспорта», за результатами розгляду якого, 19.06.2014 на ім`я « ОСОБА_3 , дата рождения ІНФОРМАЦІЯ_2 , место рождения СССР Харьковской области, город Богодухов, регистрация по месту жительства АДРЕСА_2», був виданий паспорт громадянина російської федерації серія НОМЕР_3 .

Надаючи оцінку вказаним доказам, суд зазначає, що згідно зі статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Частиною 5 згаданої статті встановлено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 6 статті 94).

Так, з огляду на те, що отримані Держпродспоживслужбою документи не засвідчені належним чином, приймаючи до уваги заперечення позивача щодо їх дійсності, користуючись принципом офіційного з`ясування обставин справи, реалізація якого пов`язана з обов`язком суду всебічно і об`єктивно оцінити наявні докази та встановити фактичні обставини справи, суд зобов`язував Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України надати належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для направлення відповідачу-1 листа № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022 та інформацію щодо джерела їх отримання.

Втім, листом № 5/6/1/5-3454 від 05.12.2022, Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України повідомило що згадані документи надіслані Держпродспоживслужбі, де і знаходяться, а джерела і підстави отримання цих документів визначені Законом України «Про Службу безпеки України» (т. 2 а.с. 26).

У відповідь на вимогу суду надати в підготовче засідання для огляду оригінал «Заявления о выдаче (замене) паспорта гражданина российской федерации» ОСОБА_1 від 18.06.2014, Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України повідомило, що оригінал згаданої заяви знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території АРК Крим, в органах «федеральной миграционной службы» в місті Севастополь (т. 2 а.с. 69).

За таких обставин, враховуючи відсутність належним чином засвідчених копій скріншота web-сторінки Главного управления по вопросам миграции МВД россии щодо дійсності паспорта рф НОМЕР_1, роздрукованої інформації з СПО СК: АС «Российский паспорт», «Заявления о выдаче (замене) папсорта» та скріншота web-сторінки ФНС россии щодо ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , а також ненадання їх оригіналів для огляду у судовому засіданні, на виконання приписів частини 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у суду відсутні правові підстави для врахування цих доказів при вирішенні спору.

Натомість, суд приймає до уваги показання допитаного в якості свідка позивача ОСОБА_1 , який, зокрема на запитання суду «Чи подавали Ви 18.06.2014 «Заявление о выдаче (замене) паспорта гражданина российской федерации»?», «Чи отримували Ви 07.07.2014 паспорт громадянина російської федерації?» та «Чи вчиняли Ви будь-які інші дії, направлені на отримання громадянства російської федерації?», надав відповідь «Ні».

Отже, з огляду на зазначене, суд робить висновок, про відсутність у Держпродспоживслужби достатніх належних, достовірних та беззаперечних доказів (інформації) для встановлення факту наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації та, як наслідок - про недоведеність обставин, які слугували підставою для звільнення позивача.

Суд зазначає, що достатніми доказами, які б підтверджували факт набуття позивачем згаданого громадянства, могли б бути, зокрема паспорт громадянина російської федерації або витяги з відповідних реєстрів громадян російської федерації (оригінали або належним чином засвідчені копії), актуальні на час вирішення питання про припинення державної служби.

Суд зауважує на тому, що надані відповідачем-1 скріншот web-сторінки Главного управления по вопросам миграции МВД россии щодо дійсності паспорта рф НОМЕР_1 та роздрукована інформація з СПО СК: АС «Российский паспорт» не можуть вважатись такими доказами, оскільки, по-перше, не є оригіналами та не є копіями, засвідченими в установленому законодавством порядку, а по-друге, з їх змісту неможливо встановити дату створення/роздруківки, тобто, неможливо перевірити їх актуальність на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, за змістом статей 17, 19 Закону України «Про громадянство України», набуття громадянином України громадянства іншої держави є підставою для втрати громадянства України та його припинення. Разом з цим, документально підтвердженої інформації щодо порушення питання про втрату українського громадянства ОСОБА_1 , відповідачі не надали, у матеріалах справи така інформація відсутня.

Окрему увагу варто звернути на те, що однією із фундаментальних складових принципу верховенства права є право особи брати участь у процесі прийняття рішення щодо неї. Усвідомлюючи важливість такої складової принципу верховенства права, законодавець імплементував її у пункт 9 частини другої статті 2 КАС України в якості критерію перевірки правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття «несприятливих» адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.

Натомість, як установлено судом у цій справі, жодні пояснення у ОСОБА_1 не відбиралися, його участь у вирішенні питання про звільнення не забезпечувалась. Позивачеві не було запропоновано підтвердити або спростувати інформацію щодо наявності громадянства іншої держави.

Невчинення цих дій дає підстави вважати, що спірний наказ прийнято без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, що є одним із критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та невід`ємною складовою принципу верховенства права.

Підсумовуючи наведене суд констатує, що припинення права позивача на державну службу могло мати місце виключно за умови встановлення Держпродспоживслужбою факту наявності в нього іноземного громадянства, чого відповідачем-1 зроблено не було.

Водночас суд зазначає, що тягар доказування не може бути покладений на позивача, зокрема щодо відсутності у нього громадянства російської федерації, оскільки згідно з частиною п`ятою статті 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про невідповідність оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та наявність підстав для задоволення позовних вимог про його скасування.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 просить суд поновити його на посаді з 09.11.2022 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з цієї дати по день прийняття рішення судом.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнено з посади 09.11.2022 (а.с. 54). Тобто, цей день є останнім робочим днем позивача, у зв`язку з чим, позовна вимога про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби з 10.11.2022 та стягнення на його користь середнього заробітку з цієї дати.

Згідно з довідкою № 17 від 11.11.2022, середньомісячна заробітна плата позивача складає 33 357, 47 грн., а середньоденна - 1 551, 51 грн. Оскільки часом вимушеного прогулу є період з 10.11.2022 по 23.03.2023, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь позивача складає 147 393, 47 грн. ((33 357, 47 грн. х 4 місяці) + (1 551, 51 грн. х 9 робочих днів)).

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, підлягають негайному виконанню.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 33 357, 47 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів № 574-к від 08.11.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_4 ) на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 10.11.2022.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській (40021, м. Суми, вул. Гамалія, 25, код 40356714) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_4 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2022 по 23.03.2023 у загальному розмірі 147 393, 47 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 33 357, 47 грн. підлягає негайному виконанню.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному люсязі рішення суду складено 03.04.2023.

Суддя С.В. Воловик