Справа № 620/1128/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/1128/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоргано» до Головного управління ДПС України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лоргано» (далі ТОВ «Лоргано», позивач) 01.02.2023 звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі ГУДПС у Чернігівській області, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.01.2023 №153/25010700.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що товариством на підтвердження реальності здійснення спірної господарської операції було надано повний пакет документів, а тому висновки відповідача про порушення податкового законодавства є необґрунтованими. При цьому, визначення відповідачем ПП «ПРИМО» та ТОВ «Лоргано» як пов`язаних осіб, ніяким чином не вплинуло на достовірність та правильність нарахування податкового кредиту по взаємовідносинам між сторонами на підставі Договору оренди №1 від 01.09.2021, оскільки під час проведення перевірки ГУДПС у Чернігівській області не застосовувалися правила трансфертного ціноутворення (ст. 39 ПК України). Крім того, будь-яких порушень ст. 39 ПК України відповідачем в акті перевірки не зафіксовано. Щодо посилань податкового органу на те, що ПП «ПРИМО» не подано декларації з податку на додану вартість за березень-травень 2022 року, а за червень-серпень 2022 року подано з нульовими показниками, позивач наголошував що, Податковий кодекс України не містить норм, відповідно до яких наявність/відсутність задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ контрагентом платника податків може бути підставою для позбавлення такого платника права на податковий кредит та, в подальшому права на бюджетне відшкодування ПДВ.

Ухвалою судді від 03.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 20.02.2022 клопотання представника ГУДПС у Чернігівській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав відзив на позов та пояснив, що під час проведення перевірки встановлено формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за рахунок документального оформлення взаємовідносин з контрагентом ПП «ПРИМО». Разом з тим, ПП «ПРИМО» та ТОВ «Лоргано» є пов`язаними особами. Основний вид діяльності ПП «ПРИМО» - механічне оброблення металевих виробів. Згідно даних ЄРПН за період з 01.12.2021 по 31.08.2022 окрім податкових накладних, виписаних для ТОВ «Лоргано», в яких зазначена номенклатура «оренда приміщення» та «компенсація комунальних послуг», жодних податкових накладних ПП «ПРИМО» не виписувало та не реєструвало. Отже, основний вид діяльності ПП «ПРИМО» не відповідає фактичному виду діяльності. До того ж, ТОВ «Лоргано» є єдиним покупцем товарів (робіт, послуг) у ПП «ПРИМО». Крім того, ПП «ПРИМО» не подано декларації з податку на додану вартість за березень-травень 2022 року, а за червень-серпень 2022 року декларації подано з нульовими показниками. При цьому, ПП «ПРИМО» за травень-серпень 2022 року виписано податкові накладні на постачання послуг ТОВ «Лоргано» на суму ПДВ 49 878,04 грн. Отже, ПП «ПРИМО» не задекларовано податкові зобов`язання на підставі складених ним податкових накладних у травні 2022 року та в серпні 2022 року.

Також відповідач зазначив, що ПП «ПРИМО» укладено з ТОВ «ЛОРГАНО» Договір оренди від 01.09.2021 №1 раніше, ніж здійснено набуття права власності на об`єкт оренди, а при перевірці даних бухгалтерського обліку, які відображені в картці рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками і підрядниками» за грудень 2021 року - серпень 2022 року, по взаємовідносинам між ТОВ «Лоргано» та ПП «ПРИМО» встановлено, що податкові накладні, виписані по датам, у яких будь-яка з подій не відбувалась. Так, за даними бухгалтерського обліку жодна податкова накладна не складена по факту списання коштів з банківського рахунку. У свою чергу, в ході проведення перевірки не надані акти надання послуг за грудень 2021 року - липень 2022 року. Наданий акт надання послуг від 01.08.2022 №5 по взаємовідносинам з ПП «ПРИМО» складений з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також платником податків на перевірку не надано документи, які б розкривали зміст експлуатаційних витрат, відшкодування яких покладено на ТОВ «Лоргано».

Враховуючи наведене, контролюючим органом зроблено висновок про документальне оформлення операцій з постачання послуг від постачальника ПП «ПРИМО» до покупця ТОВ «Лоргано», які не мали ніякого юридичного змісту.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, враховуючи такі обставини.

ТОВ «Лоргано» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Основним видом господарської діяльності товариства є 29.20 Виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів. Позивач є платником податку на додану вартість.

Позивачем контролюючому органу подано податкові декларації з податку на додану вартість за липень та серпень 2022 рок, у яких відображено від`ємне значення з ПДВ та заявлено бюджетне відшкодування з ПДВ, сформоване з урахуванням залишку від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за грудень 2021 року, січень-лютий 2022 року, червень-серпень 2022 року, яке сформовано за операціями з придбання товарів, послуг у попередніх звітних періодах (а.с. 126-147).

На підставі направлень від 16.11.2022 №2867, №2868, наказу від 19.10.2022 №1276-п, виданого на підставі пп.19-1.1.6 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, посадовими особами ГУДПС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Логано» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2022 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 22.08.2022 № та при декларуванні за серпень 2022 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.09.2022 № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого відшкодування з бюджету.

Перевірку проведено в період з 17.11.2022 по 25.11.2022 з відома директора та в присутності головного бухгалтера товариства.

За результатами перевірки посадовими особами ГУДПС у Чернігівській області складено акт від 02.12.2022 №6472/07/40034810 (а.с. 24-66), у висновках якого зазначено про порушення позивачем податкового законодавства, а саме:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, п. 200.7 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 1, п. 2, п. 3, п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, в розмірі 81 282,00 грн.: за липень 2022 року в розмірі 13 071,00 грн. та за серпень 2022 року в розмірі 68 211,00 грн.;

- п. 200.4, п. 200.7, п. 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платнику податків відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 1545,00 грн.: за липень 2022 року в сумі 852,00 грн., за серпень 2022 року в сумі 693,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України, п. 1, п. 2, п. 3, п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено значення р. 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» за серпень 2022 року на суму 1 908,00 грн.

Із вказаними висновками акту перевірки позивач не погодився, надавши відповідні заперечення та докази правомірності формування податкових зобов`язань, які ГУДПС у Чернігівській області залишені без задоволення (а.с. 68-78).

На підставі висновків, викладених у вищевказаному акті перевірки, ГУДПС у Чернігівській області прийняло щодо ТОВ «Лоргано» податкове повідомлення-рішення від 04.01.2023 №153/25010700, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у розмірі 81283,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 20321,00 грн. (а.с. 79-80).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ТОВ «Лоргано» звернулося до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, судом встановлено таке.

01.09.2021 між ТОВ «Лоргано» (орендар) та ПП «ПРИМО» (орендодавець) було укладено договір оренди №1, підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення «Цех регенерації масел». Об`єкт розташований за адресою: м. Чернігів, вул. І. Мазепи, 78 та включає в себе частину нежитлового приміщення, площею 827,2 кв. м. Об`єкт оренди передано орендарю для використання як виробничого приміщення. Об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності на підставі Договорів купівлі-продажу нерухомого майна. За домовленістю сторони визначили вартість об`єкту оренди в сумі 819 200,00 грн. (а.с. 81-84).

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату із розрахунку 36 грн. за 1 кв. м. займаної площі, що становить 827,2 кв. м. * 36 грн./кв.м 29 779,20 грн.

01.10.2021 сторонами укладено Додаткову угоду до договору, якою п. 3.2 Договору викладено у такій редакції: «Окрім орендної плати орендар компенсує орендодавцю комунальні платежі за користування електричною енергією, теплопостачання, газопостачання згідно з показниками відповідних лічильників (за наявності), інші експлуатаційні витрати (за наявності), по рахунках орендодавця» (а.с. 85).

На підтвердження отримання від контрагента послуг оренди приміщення позивачем надано відповідні акти від 01.12.2021 №15, від 05.01.2022 №1, від 04.02.2022 №2, від 24.02.2022 №3, від 16.05.2022 №4 (а.с. 88-92). Крім того, 01.08.2022 сторонами складено акт надання послуг №5, до якого включено такі послуги: компенсація комунальних послуг (транспортування стічних вод 2021 рік), компенсація комунальних послуг (відшкодування експлуатаційних витрат 2021 рік), компенсація комунальних послуг (2021 рік) на загальну суму 120 506,64 грн. (ПДВ 20 084,44 грн.). Розмір компенсацій визначено відповідно до розрахунків споживання комунальних послуг (а.с. 93, 123-125).

За наслідками господарської операції, керуючись правилом «першої події», ПП «ПРИМО» виписало податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 104-122).

Позивачем здійснено оплату за надані послуги, на підтвердження чого надано платіжні доручення (а.с. 94-103).

Господарська операція із ПП «ПРИМО» належним чином відображена ТОВ «Лоргано» в бухгалтерському обліку, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

В силу положень п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Так, згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Вимоги до реквізитів первинних документів викладені в ч. 2 ст. 9 Закону.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі Наказ №88, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу №88).

Згідно із п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як встановлено абзацом 5 ст. 1 Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.

Зокрема, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Як вбачається з матеріалів справи на відображення позивачем зобов`язань зі сплати податку на додану вартість вплинуло формування зазначених показників за рахунок взаємовідносин з ПП «ПРИМО».

Обґрунтовуючи відсутність підстав для формування податкового кредиту із вказаним контрагентом, ГУДПС у Чернігівській області покликається на: пов`язаність сторін; укладення договору раніше набуття ПП «ПРИМО» права власності на передане в оренду приміщення; неподання контрагентом декларацій з податку на додану вартість та часткове їх подання з нульовими показниками; складення податкових накладних не по факту списання оплати послуг; ненадання позивачем під час перевірки актів надання послуг за грудень 2021 року липень 2022 року, надання акту надання послуг від 01.08.2022 №5, складеного з порушенням вимог Закону.

Однак, наведені доводи контролюючого орану суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Визначення відповідачем ПП «ПРИМО» та ТОВ «Лоргано», як пов`язаних осіб, не вплинуло на достовірність та правильність нарахування податкового кредиту по взаємовідносинам між сторонами, які виникли на підставі договору оренди від 01.09.2021 №1, оскільки під час проведення перевірки відповідачем не застосовувалися правила трансфертного ціноутворення та будь-яких порушень ст. 39 Податкового кодексу України ГУДПС у Чернігівській області в акті перевірки не зафіксовано.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПП «ПРИМО» набуло права власності на цех регенерації масел літ. 36, загальною площею 1290,2 кв.м., за адресою: вул. Івана Мазепи, м. Чернігів, 02.10.2019 (а.с. 86, 87). Договір оренди №1 між сторонами укладено 01.09.2021, що свідчить про безпідставність доводів відповідача про укладення вказаного договору раніше набуття ПП «ПРИМО» права власності на передане в оренду приміщення.

Щодо дати складення податкових накладних суд звертає увагу, що відповідно до норм Податкового кодексу України податкова накладна складається «за правилом першої події». В даному випадку всі податкові накладі контрагентом складені та належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових датою отримання платником податку послуг (підписання сторонами актів надання послуг).

Щодо аргументів відповідача про ненадання позивачем під час перевірки актів надання послуг за грудень 2021 року липень 2022 року суд зазначає, що ГУДПС у Чернігівській області не підтверджено витребування таких доказів під час здійснення заходу податкового контролю та ухилення ТОВ «Лоргано» від їх надання. Крім того, вказані акти були надані товариством разом із запереченнями на акт перевірки, що відповідачем не заперечується.

Щодо висновків ГУДПС у Чернігівській області, що акт надання послуг від 01.08.2022 №5 складений з порушенням вимог Закону та не містить інформацію про зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, а саме: компенсація яких саме комунальних послуг, з чого складаються експлуатаційні витрати, суд звертає увагу, що разом із запереченнями на акт перевірки податковому органу надавалася копія Додаткової угоди від 01.10.2021 до договору оренди від 01.09.2021 №1, відповідно до якої передбачено сплату орендарем (окрім орендної плати) орендодавцю компенсації комунальних платежів за користування електричною енергією, теплопостачання, газопостачання згідно з показниками відповідних лічильників (за наявності), інших експлуатаційних витрат (за наявності), по рахунках орендодавця. Також із запереченнями на акт перевірки відповідачу надавалися Розрахунки споживання комунальних послуг за жовтень, листопад, грудень 2021 року, на підставі яких, з урахуванням п. 3.2 договору оренди, складався Акт надання послуг від 01.08.2022 №5.

Крім того, суд звертає увагу, що деякі помилки в документах чи неточності у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 13.08.2020 у справі №520/4829/19 та від 05.01.2021 у справі №820/1124/17.

Стосовно аргументів про нереальність зазначених господарських операцій позивача з його контрагентом через можливе порушення ним вимог податкового законодавства щодо належного декларування зобов`язань, суд вважає за необхідне зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зі змісту долучених до матеріалів справи первинних документів з`ясовано, що такі містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарської операції та підтверджують її фактичне здійснення та зумовили зміну майнового стану позивача.

Крім того, висновки про відсутність у контрагента трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС. Проте така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 у справі №826/9061/17.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також податковим органом не подано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його контрагента, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями. Однак у справі, що розглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентом у перевіряємий період.

Також контролюючим органом не спростовано того факту, що вказаний контрагент позивача у спірний період був платником податку на додану вартість та сплачував його. У матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом (та його умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.

Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати послуг.

Отже, враховуючи, що первинні бухгалтерські документи на надані послуги виписані особами, які на час їх видання не втратили статус платника податку на додану вартість, суд погоджується з позицією позивача щодо правомірності включення до складу податкового кредиту сум ПДВ.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що ТОВ «Лоргано» доведено використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності наданих ПП «ПРИМО» послуг, оскільки вони використані товариством у межах господарської діяльності.

Фінансово-господарські операції між позивачем та контрагентом відображено у податковій звітності ТОВ «Лоргано» за відповідні податкові періоди, суми податку на додану вартість віднесені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, що не заперечувалось ГУДПС у Чернігівській області.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладеного договору, суд вважає, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт реального здійснення господарської операції з придбання та використання в господарській діяльності спірних послуг, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно із п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону (п. 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено правильність визначення позивачем суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларацій), тому висновки контролюючого органу про завищення вказаного показника на 1908,00 грн. суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 23.01.2023 №23-01-23-ц, платіжне доручення від 24.01.2023 №1731, ордер. Відповідно до наданих доказів адвокатом надано товариству послуги на суму 12720,00 грн. (а.с. 149-157).

Відповідач подав заперечення щодо стягнення зазначених витрат, зазначаючи про їх неспівмірність.

Суд, вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, зазначає, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не позбавляє суд права перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду цієї справи, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 8000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн. Таким чином, з урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в загальній сумі 10684,00 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоргано» до Головного управління ДПС України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 04.01.2023 №153/25010700.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоргано» судові витрати в сумі 10 684 (десять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2023 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лоргано» (, вул. Івана Мазепи, б. 78, м. Чернігів, 14011).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна