Справа № 497/2016/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 497/2016/22

Головуючий в 1 інстанції: Рац В.А.
Дата і місце ухвалення 13.12.2022 р., м. Болград

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Домусчі С.Д.
судді Турецької І.О.
за участю секретаря Говорунова М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

12.10.2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 202 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що будь-якого правопорушення він не вчиняв, про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності він дізнався лише після отримання відзиву відповідача на його позовну заяву у справі № 420/7909/22, до якого було додано копію постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022.

З огляду на відсутність в його діях будь-якого складу адміністративного правопорушення позивач вважає винесену відповідачем постанову у справі про адміністративне правопорушення від 23.04.2022 року незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13.12.2022 року було поновлено ОСОБА_3 пропущений строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 030022 від 23.04.2022 року. Поданий ОСОБА_4 позов задоволено та скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення серії ПдРУ № 030022 від 23.04.2022 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст. 202 КУпАП закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просить скасувати рішення суду та залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на те, що позивачем було без поважних причин пропущено строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, встановлений ст. 286 КАС України, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. Апелянт посилався на те, що позивачем після винесення оскаржуваної постанови, а саме, 25.04.2022 року було сплачено накладений на нього штраф та листом від 30.05.2022 року за підписом представника позивача адвоката Златєва П.Д. повідомлено про відповідну сплату ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане, на думку апелянта, свідчить про обізнаність позивача про наявність постанови від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022.

Крім того, відповідач зазначив, що сам позивач у поданому позові вказував на те, що про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо після ознайомлення із відзивом на позов, поданим ІНФОРМАЦІЯ_2 у справі № 420/7909/22. При цьому, даний відзив було зареєстровано в ЄСІТС 20.07.2022 року за № ЕС/2552/22, однак до суду з позовом про скасування постанови від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022 звернувся лише 14.10.2022 року, тобто поза межами десятиденного строку, передбаченого ст. 286 КАС України для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскарження позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022 до вищестоящого органу є підставою для поновлення строку на оскарження, посилаючись на те, що на момент звернення позивача до Південного регіонального управління Держприкордонної служби 12.09.2022 року, позивачем вже був пропущений строк на її оскарження.

27.02.2023 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено незгоду з доводами апеляційної скарги відповідача. Представник позивача вказав на те, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 майже повністю ґрунтується на доказах порушення позивачем строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 23.04.2022 року серії ПдРУ № 030022, тоді як судом першої інстанції у рішенні від 13.12.2022 року вже було надано оцінку вказаним доводам. Крім того, представник позивача зазначив про безпідставність посилань апелянта, як на доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення та визнання ним своєї вини, на обставини, викладені у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 року у справі № 420/7909/22, з огляду на те, що предметом позову по справі № 420/7909/22 була правомірність постанови про заборону в`їзду в Україну, а тому суд не надавав оцінку правомірності прийняття постанови серії ПдРУ № 030022 від 23.04.2022 року.

З огляду на викладене представник позивача просив залишити апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення Болградського районного суду Одеської області від 13.12.2022 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2022 року інспектором прикордонної служби І категорії Володимиром Форманюком було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПдРУ № 030022, якою позивача ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Підставою винесення вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення стало порушення позивачем вимог ст. 26 Закону України «Про державний кордон України» в частині режимних заходів під час перебування 23.04.2022 року в пункті пропуску «Табаки».

Відповідач вказував на те, що позивач 23.04.2022 року під час перетинання державного кордону України в Республіку Молдова в пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Табаки» без дозволу представників Державної прикордонного служби України самостійно залишив зону прикордонного контролю, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення позивач оскаржив її до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За результатом розгляду поданої скарги ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 19.09.2022 року № 21/С-173-166 повідомило позивача про те, що відповідно до ст. 269 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. З огляду на зазначене, ІНФОРМАЦІЯ_4 вказало на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 23.04.2022 року № ПдРУ № 030022 могла бути оскаржена до НОМЕР_2 прикордонного загону або до Болградського районного суду Одеської області у встановлений законом строк.

В подальшому позивачем було оскаржено постанову про накладення адміністративного стягнення від 23.04.2022 року № ПдРУ № 030022 до Болградського районного суду Одеської області.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції позивач просив поновити йому строк звернення до суду, посилаючись на те, що ним було оскаржено в судовому порядку постанову про заборону в`їзду в України від 23.04.2022 року в рамках розгляду справи № 420/7909/22 представником відповідача разом з відзивом на позов було надано постанову про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 202 КУпАП та копію квитанції про сплату штрафу.

Позивач вказував на те, що про зазначені обставини йому нічого не було відомо, тому він звернувся зі скаргою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатом розгляду якої отримав лист від 19.09.2022 року про те, що винесена постанова могла бути оскаржена до НОМЕР_2 прикордонного загону або до Болградського районного суду Одеської області у встановлений законом строк.

З огляду на зазначені обставини, з метою оскарження неправомірної постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022, позивач просив суд поновити йому строк на оскарження відповідної постанови.

06.12.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду.

Як вже зазначалось вище, рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13.12.2022 року ОСОБА_3 було поновлено пропущений строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 030022 від 23.04.2022 року.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції, посилаючись на норми ч. 2 ст. 122 КАС України, вказав на те, що ОСОБА_7 дізнався про наявність оспорюваної постанови під час розгляду адміністративного позову про скасування заборони його в`їзду до України, коли така постанова була надана відповідачем до відзиву на позов, і за результатами його скарги на неї, йому лише 19.09.2022 року було повідомлено, що штраф по ній сплачений та строк її оскарження сплив.

Суд не прийняв до уваги посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_8 було відомо про оспорювану постанову раніше, а також на факт її визнання шляхом сплати штрафу за постановою, з огляду на не надання доказів цих обставин, зокрема, і сплати штрафу і надання ним квитанції такої сплати.

Суд вказав на те, що наявність сплаченого штрафу не позбавляє особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, звернутися до суду з вимогою про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції визнав поважною причину пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду з позовом та дійшов висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

За визначенням частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, частина перша статті 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 122 КАС України закріплено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності регламентуються статтею 286 КАС України.

Так, згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Нормою ч. 2 статті 286 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права) та метою звернення до суду.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Белле проти Франції (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis рішення у справі Перетяка та Шереметьев проти України (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

У даній справі судом встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення ПдРУ № 0300222, яка є предметом оскарження у цій справі, була прийнята відповідачем 23.04.2022 року. У вказаній постанові міститься відмітка про її отримання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності у той же день 23.04.2022 року.

Позивач, звертаючись до суду першої інстанції, заперечував факт отримання цієї постанови 23.04.2022 року.

З метою з`ясування дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення ПдРУ № 0300222 від 23.04.2022 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне з`ясувати момент, коли позивачу достеменно стало відомо про оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення та наявність поважних причин пропуску встановленого КАС України десятиденного строку на оскарження цієї постанови, які об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись до суду у передбачені процесуальним законом строки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на те, що про оскаржувану постанову від 23.04.2022 року позивачу було відомо ще у травні 2022 року, про що свідчить подана його представником адвокатом Златєвим П.Д. заява про скасування заборони на в`їзд в Україну, датована 30.05.2022 року.

Так, з наданої відповідачем копії заяви від 30.05.2022 року, поданої адвокатом Златєвим П.Д. в інтересах ОСОБА_1 , яка надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_2 03.06.2022 року вбачається, що представнику ОСОБА_6 були достеменно відомі підстави прийняття постанови про заборону в`їзду в Україну, прийнятої 23.04.2022 року. Так, у своїй заяві представник ОСОБА_6 зазначив, що підставою прийняття постанови про заборону в`їзду в Україну 23.04.2022 року був факт вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП, що виразилось у самостійному залишенні зони прикордонного контролю під час перетинання державного кордону України в Республіку Молдова в пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Табаки».

Також у поданій 30.05.2022 року заяві представник ОСОБА_6 вказав на те, що накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. було сплачено ОСОБА_4 25.04.2022 року, що підтверджується квитанцією, доданою до вказаної заяви.

Таким чином, вказаною заявою підтверджено, що про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП відповідно до постанови від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022 було відомо ОСОБА_3 ще станом на 25.04.2022 року, про що свідчить посилання його представника у поданій заяві про сплату адміністративного стягнення, накладеного згідно ст. 202 КУпАП. При цьому, поданою 30.05.2022 року заявою представником ОСОБА_6 письмово засвідчено факт його обізнаності про накладення стягнення згідно постанови від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022.

В поданому позові позивач посилався на те, що постанову про накладення на нього адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 202 КУпАП, він отримав лише разом із відзивом на позов, поданим відповідачем в рамках розгляду справи № 420/7909/22 про оскарження постанови про заборону в`їзду в Україну.

Вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, про які зазначено вище, зокрема, поданою до ІНФОРМАЦІЯ_2 представником ОСОБА_6 заявою, датованою 30.05.2022 року.

Однак, навіть якщо врахувати посилання позивача про те, що йому стало відомо про наявність оскаржуваної постанови лише після отримання відзиву на позов у справі №420/7909/22, колегія суддів звертає увагу на те, що відзив на позовну заяву у справі №420/7909/22 було подано військовою частиною НОМЕР_1 до суду засобами системи «Електронний суд» 20.07.2022 року.

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 року у справі №420/7909/22 зазначено, що позивач не погодився з доводами відзиву та направив до суду пояснення.

Таким чином, ОСОБА_8 було відомо про наявність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022 ще під час розгляду справи №420/7909/22, про що він сам зазначив у поданому позові, однак до суду з позовом про її скасування у десятиденний строк з моменту, коли, як він зазначає, йому стало відомо про її наявність, позивач не звертався. Такий позов ним було подано лише після ухвалення рішення у справі № 420/7909/22.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача ОСОБА_10 було подано скаргу на постанову про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення від 23.04.2022 року ПдРУ № 030022 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, дата її подання - 12.09.2022 року, незважаючи на те, що, як зазначає позивач, він дізнався про наявність оскаржуваної постанови від 23.04.2022 року ПдРУ 030022 із відзиву на позовну заяву у справі № 420/7909/22, поданого 20.07.2022 року.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено альтернативний варіант оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення: або у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Представником позивача було обрано спосіб захисту порушених прав шляхом оскарження постанови у вищестоящий орган, і після цього, лише 12.10.2022 року представник позивача звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що позивачем допущено необґрунтоване зволікання у реалізації свого права на оскарження постанови про накладення стягнення від 23.04.2022 року серії ПдРУ № 030022 у зв`язку з чим пропущено десятиденний строк на її оскарження, передбачений ст. 286 КАС України. Наявності поважних причин пропуску такого строку, тобто об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом позивачем не доведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, в даному випадку у позивача були відсутні будь-які перешкоди для оскарження постанови про накладення стягнення від 23.04.2022 року серії ПдРУ № 030022 у встановлений процесуальним законом строк, однак цього позивач не здійснив.

Наведені в позовній заяві, а також в заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що в даному випадку існували об`єктивні перешкоди для звернення позивача за захистом своїх прав до суду. Позивач в даному випадку мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду, однак допустив необґрунтоване зволікання, яке унеможливлює і не виправдовує втручання у принцип юридичної визначеності стосовно виниклих правовідносин.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до якої у разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду, а також наголошує на не наведенні позивачем обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 240, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року -скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.03.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: І.О. Турецька