Справа № 480/3379/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2023 року Суми Справа № 480/3379/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Суть спору, позиція сторін.
Позивач 06.05.2022 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 по досягненню 50 річного віку;
- зобов`зати відповідача врахувати періоди роботи по Списку № 2 з 01.07.1991 по 25.04.1994, з 25.04.1994 по 01.05.1995, з 01.05.1995 по 25.11.1997, з 10.09.2001 по 01.07.2004;
- зобов`зати відповідача врахувати періоди роботи по Списку № 1 з 24.07.2012 по 24.01.2014, з 30.03.2015 по 06.10.2017;
- призначити позивачу з 07.04.2022 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 по досягненню 50 річного віку;
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачем було подано до відповідача заяву про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 2, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, однак по Списку № 1, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах, за списками № 1 та № 2. Позивач вважає, що таке рішення є неправомірним.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує.
Відзив мотивовано тим, що спірне рішення прийнято правомірно, у зв`язку з відсутністю у позивача стажу роботи як за Списком № 1, так і за Списком № 2. Пільговий стаж позивача за списками не був зарахований відповідачем, оскільки деякі уточнюючі довідки не відповідають формі додакту № 5 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.
Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Судом 12.05.2022 було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Фактичні обставини справи.
Відповідно до записів трудової книжки позивача у наступні періоди позивач працював:
- з 01.07.1991 по 24.04.1994 апаратником перегонки цеху рекуперації і ректифікації розчинників (записи № 7-8);
- з 25.04.1994 по 30.04.1995 майстром зміни цеху відливу кінофотооснови і техплівок (запис № 9);
- з 01.05.1994 по 24.11.1997 майстром зміни цеху виробництва фотоплівок ''Гідрофот'' (запис № 10);
- з 10.09.2001 по 04.07.2005 майстром цеху синтезу фотоемульсій заводу виробництва світлочутливих матеріалів (записи № 13-14);
- з 24.07.2012 по 24.01.2014 нальником зміни цеху № 01 виробництва органічних та неорганічних хімічних реактивів (записи № 25-26);
- з 30.03.2015 по 06.10.2017 паяльщиком, зайнятим паянням виробів припоями, що містять свинець, а також припоями, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени (записи № 33-34) (а.с.20-23).
Позивач 07.04.2022 звернувся до відповідача із заявою та документами про призначення пенсії на пільгових умовах. В заяві позивач просив призначити пенсію саме за Списком № 2 (а.с. 13).
На переконання позивача, йому протиправно не призначили пенсію, тому він звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
Щодо віднесення робіт до списків № 1 та № 2.
Судом встановлено, що у спірному рішенні відповідач розраховував пільговий стаж роботи позивача, як за Списком № 1 так і за Списком № 2, який становить 00 років 00 місяців 00 днів. Таких висновків відповідач дійшов у зв`язку з не відповідністю уточнюючих довідок формі додакту № 5 постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 в частині написання загального підсумку пільгового стажу роботи, та того факту, що одна уточнююча довідка містить розбіжності з даними реєстру застрахованих осіб щодо відпрацьованих днів.
Згідно норми ст. 62 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Суд звертає увагу відповідача, що у відповідності до положень постанови КМУ № 637, такі довідки необхідні саме у разі відсутності трудової книжки, а також коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
В той же час, записами у трудовій книжці позивача за № 7-10, 13-14 підтверджується, що позивач працювала на роботах за Списком № 2. Також, записами за № 25-26, 33-34 підтверджено, що позивач працювала на роботах за Списком № 1.
Робота позивача у період з 01.07.1991 по 24.04.1994 апаратником перегонки цеху рекуперації і ректифікації розчинників відноситься до робіт за списком № 2, яка передбачена пунктом 2110А020 розділу Х списку № 2 постанови КМ СРСР № 10 від 26.01.1991 та пп. 2110А020 п. 2 розділу Х списку № 2 постанови КМУ № 162 від 11.03.1994.
Робота позивача у період з 10.09.2001 по 04.07.2005 майстром цеху синтезу фотоемульсій заводу виробництва світлочутливих матеріалів відноситься до робіт за списком № 2, яка передбачена пп. 2110А010 п. 1 розділу Х списку № 2 постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 та п. 10А.8б розділу Х списку № 2 постанови КМУ № 36 від 16.01.2003.
Робота позивача у період з 24.07.2012 по 24.01.2014 нальником зміни цеху № 01 виробництва органічних та неорганічних хімічних реактивів відноситься до робіт за списком № 1, яка передбачена п. 8А.1 розділу VIII списку № 1 постанови КМУ № 36 від 16.01.2003.
Робота позивача у період з 30.03.2015 по 06.10.2017 паяльщиком, зайнятим паянням виробів припоями, що містять свинець, а також припоями, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени відноситься до робіт за списком № 1, яка передбачена п. 23 розділу ХХІII списку № 1 постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 та розділу ХХІII списку № 1 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у позивача наявний пільговий стаж за Списком № 2 більше 10 років та за Списком № 1 більше 4 років, що підтверджено записами у трудовій книжці і не потребує додаткового підтвердження уточнюючими довідками, оскільки основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Щодо віку необхідного для призначення пенсії.
Приписами ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено право виходу на пенсію за віком для чоловіків - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, і для жінок - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом "а" ст. 13 вказаного Закону в редакції, чинній до внесення змін на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років на зазначених роботах.
Пунктом "б" ст. 13 вказаного Закону в редакції, чинній до внесення змін передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом про внесення змін, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 жінкам з 45 років до 50 років та збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст. 13, ч. 2 ст. 14 та пункти "б" - "г" ст. 54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012 з урахуванням рішення Конституційного Суду, норма п. "а" ст. 13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 для жінок у 45 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи), а норма п. "б" ст. 13 встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи).
В той же час, діюча на час виникнення спірних правовідносин норма п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' встановлювала пенсійний вік для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 - 50 років. Норма п. 2 цієї частини - 55 років для призначення пенсії за Списком № 2.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону про пенсійне забезпечення та Закону про пенсійне страхування в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для призначення пенсії за Списком № 1 у 45 років, та за Списком № 2 - у 50 років, тоді як другий за Списком № 1 - у 50 років, та за Списком № 2 - у 55 років.
Суд зветає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.
Отже, застосуванню підлягають норми Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012 (щодо права виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок у 50 років), а не норми Закону про пенсійне страхування.
Крім того, матеріалами справи підтверджується факт того, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося 50 років (а.с. 10, 13).
Щодо ефективного способу захисту права.
Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зобов`зати відповідача врахувати спірні періоди роботи по Списку № 2 та по Списку № 1, призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 по досягненню 50 річного віку з 07.04.2022, а також визнати протиправним та скасувати спірне рішення.
Суд звертає увагу, що з урахуванням відомостей, зазначених у трудовій книжці позивача (конкретних дат періодів роботи), вимоги позивача щодо зарахування до періодів роботи по Списку № 2 та по Списку № 1 задовольняються судом частково, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача з 01.07.1991 по 24.04.1994, з 01.05.1994 по 24.11.1997 та з 10.09.2001 по 04.07.2005 до пільгового стажу за Списком № 2, а періоди роботи позивача з 24.07.2012 по 24.01.2014 та з 30.03.2015 по 06.10.2017 до пільгового стажу за Списком № 1.
Отже, у позивача, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, страховий стаж складав 29 років 2 місяці 7 днів, з яких більше 10 років пільгового стажу за Списком № 2, вік позивача - 50 років, чого, у відповідності до норми п. ''б'' ст. 13 Закону пенсійне забезпечення, достатньо для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
Як вже зазначалось судом, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах саме за Списком № 2. Натомість відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за Списком № 1, в якому не зарахував періоди роботи позивача до пільгового стажу за списками № 1 і № 2, тому рішення відповідача від 11.04.2022 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям правомірності, встановленим нормою ч. 2 ст. 2 КАС України, в тому числі щодо обгрунтованості.
Вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач у спірному рішенні не вирішув питання щодо призначення позивачу пенсії за Списком № 2.
Тому суд дійшов висновку про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкт владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, врахування суб`єктом владних повноважень правової оцінки спірного питання є обов`язком такого суб`єкта при вирішенні питання, з якого звернувся позивач.
На підставі вищевикладеного, суд, з урахуванням норми ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та окрім визнання протиправним та скасування спірного рішення і зобов`язаннявідповідача зарахувати до пільгового стажу позивача зазначені вище періоди роботи, визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 та зобов`язує його розглянути таку заяву та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але даний спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, суд, на підставі норми ч. 8 ст. 139 КАС України, стягує з нього на користь позивача судовий збір у повному обсязі в розмірі 992,4 грн.
Суд звертає увагу, що судовий збір стягнутий у сумі 992, 4 грн, а не у розмірі 996,4 грн, як просить позивач, оскільки ставка за подання даного позову немайнового характеру, в силу п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України ''Про судовий збір'', становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 992,4 грн.
Крім того, суд роз`яснює позивачу право звернутись до суду з заявою про повернення надлишково сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.04.2022 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, на підставі п. ''б'' ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
7. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовити.
9. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
10. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
11. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено та підписано суддею 03.04.2023.

Суддя А.І. Сидорук