Справа № 440/5656/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 р. Справа № 440/5656/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, по справі № 440/5656/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі за текстом ГУ НП в Полтавській області, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними бездіяльність та дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не встановлення та не виплати ОСОБА_1 надбавки за специфічні умови проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року, відмову виготовити оновлену довідку про грошове забезпечення станом на вересень 2019 року з врахуванням середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки за специфічні умови проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року, виготовити оновлену довідку про грошове забезпечення станом на вересень 2019 року з врахуванням середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій ГУ НПУ в Полтавській області щодо невиплати позивачу у період проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року надбавки за специфічні умови проходження служби, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988), що набрала чинності з 02.12.2015, та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (далі Порядок № 260). Вказує, що такі дії відповідача призвели до зменшення розміру його грошового забезпечення з якого обчислюється розмір пенсії. Крім того, вважає, що після встановлення та виплати ОСОБА_1 спірної надбавки, у ГУ НП в Полтавській області виникає обов`язок виготовити оновлену довідку про грошове забезпечення позивача станом на вересень 2019 року з урахуванням середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці.

Зауважив, що оскільки надбавка за специфічні умови проходження служби є складовою заробітної плати, то строк давності до цих правовідносин не застосовується.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі № 440/5656/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

25.07.2022 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. В обґрунтування поважності причин пропуску строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, зазначив, що про порушення його прав дізнався в середині червня 2022 року під час спілкування із знайомими пенсіонерами, які зверталися до суду з позовами про оскарження дій ГУ НП в Полтавській області щодо не виготовлення оновлених довідок. Вказує, що до цього часу помилково вважав, що надбавка за специфічні умови проходження служби була встановлена лише з 01.09.2019 відповідно до листа Національної поліції України від 26.07.2019 №8714/09/29-2019, але як було ним встановлено з ЄДРСР спірна надбавка повинна була нараховуватись та виплачуватись з травня 2016 року відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

З посиланням на ст. 233 КЗпП України та рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 та від 15.10.2013 №8-рп/2013 наполягав, що оскільки спірна надбавка є складовою грошового забезпечення, отже, частиною заробітною платою, та враховуючи, що бездіяльністю відповідача щодо не встановлення та не виплати ОСОБА_1 надбавки за специфічні умови проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року порушено його право на отримання пенсії в належному розмірі, його звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком незалежно від того чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2022 у справі № 440/5656/22 визнано неповажними підстави, вказані ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку звернення до суду від 20 липня 2022 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2022 у справі № 440/5656/22 та ухвалити нове рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги процитував оскаржувану ухвалу та підтримав власну позицію, викладену в заяві про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом від 25.07.2022. Стверджує, що надбавка за специфічні умови проходження служби є складовою грошового забезпечення та фактично заробітною платою, тому невиплата її відповідачем порушує право ОСОБА_1 на оплату праці, звернення до суду за захистом якого не обмежується процесуальним строком.

Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Наполягав на необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки предметом позову є невиплата позивачу, на його думку, у період з травня 2016 року по вересень 2019 року такого виду грошового забезпечення, як надбавка за специфічні умови проходження служби. Зауважив, що про розмір та складові грошового забезпечення за спірний період позивач дізнався щонайменше у грудні 2019 року, подаючи позовну заяву по справі № 440/4893/19, однак проявив зацікавленість у можливому порушенні його прав лише у черні 2022 року. Наведене свідчить про пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом у справі № 440/5656/22, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позовна заява здана позивачем на пошту 01 липня 2022 року, що підтверджується штампом поштової організації на конверті.

Також, судом зазначено, що предметом позову ОСОБА_1 є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не встановлення та не виплати ОСОБА_1 надбавки за специфічні умови проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року, яка передбачена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуючи бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо не встановлення та не виплати позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року, ОСОБА_1 послався на не прийняття відповідачем наказу про встановлення йому спірної надбавки, а тому даний спір виник не з приводу нарахування та виплати належних працівнику сум заробітної плати, а щодо проходження ним публічної служби. Відтак, за висновками суду, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення ч. 5 ст. 122 КАС України, відповідно до яких для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк

Визнаючи неповажними причини пропуску позивачем строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, судом враховано, що про порушення свого права у спірних відносинах (не видання наказу про встановлення ОСОБА_1 надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції за травень 2016 року - вересень 2019 року) позивач повинен був дізнатися з дня отримання грошового забезпечення, починаючи з травня 2016 року та по вересень 2019 року включно.

Зауважив, що позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації з питання прийняття рішення про призначення йому відповідної надбавки, однак звернувся до адміністративного суду з позовом лише 01 липня 2022 року, тобто, з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження служби в поліції врегульоване спеціальними законами - Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII) та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з обчисленням ГУ НП в Полтавській області позивачу розміру грошового забезпечення без встановлення та урахування за період проходження служби з травня 2016 року по вересень 2019 року надбавки за специфічні умови проходження служби, яка передбачена Постановою № 988 та Порядком № 260.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина 4 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про зобов`язання встановити та виплатити надбавку за специфічні умови проходження служби.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Суд першої інстанції, з посиланням на те, що даний спір пов`язаний з проходженням публічної служби, з огляду на обізнаність позивача про не видання ГУНП в Полтавській області відповідного наказу про встановлення та виплату ОСОБА_1 надбавки за специфічні умови проходження служби ще у травні 2016 року після проведення з ним розрахунку та в інші дати отримання виплат кожного місяця у період з травня 2016 року по вересень 2019 року, дійшов висновку про пропущення позивачем місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Слід зазначити, що у цій справі позивач вважає, що порушені його права на оплату праці за періоди, коли він проходив публічну службу. Позивачем не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї.

При цьому, частиною 5 статті 122 КАС України, яку застосував суд першої інстанції, не визначено місячного строку звернення до адміністративного суду відносно спорів стосовно «грошового забезпечення» або «оплати праці» за проходження публічної служби.

Сама процедура проходження публічної служби, в даному випадку - служби в органах Національної поліції, має широкий характер і включає багато процедур, таких як: призначення на посади, переміщення і просування по службі, атестація, відпустки, умови звільнення зі служби, особливості проходження служби окремими категоріями осіб начальницького складу, питання соціального захисту тощо.

Натомість, питання «грошового забезпечення» або «оплати праці» (рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків) врегульоване спеціальними законами, зокрема КЗпП України.

Так, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП України), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною другою цієї статті (у редакції, яка була чинна на день звернення позивача до суду з цим позовом 01.07.2022) передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Також, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Таким чином, під заробітною платою згідно з частиною другою статті 233 КЗпП слід розуміти всі виплати, які належать до виплати працівнику.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Отже, в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що поняття «грошове забезпечення» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Постановою № 988, передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Приписами пункту 4 Постанови № 988 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення:

Установлювати, серед іншого, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби. Установлення зазначеної надбавки Голові Національної поліції та заступникам Голови здійснюється з дозволу Прем`єр-міністра України або Першого віце-прем`єр-міністра України, Віце-прем`єр-міністра України за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 13 розділу І Порядку № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку № 260 надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції поліцейським виплачується в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.

Розмір надбавки встановлюється кожному поліцейському індивідуально залежно від специфіки умов проходження служби (успішне виконання повноважень, якість, складність, обсяг та важливість виконуваних завдань, залучення до розробки проектів нормативно-правових актів тощо) на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу відповідного органу поліції та оголошується наказом по особовому складу.

Виплата надбавки проводиться на підставі наказу про її встановлення з дня, зазначеного в наказі, у разі відсутності дати - з дня підписання наказу.

Наведене дає підстави стверджувати, що спірна надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського.

Колегія суддів зазначає, що звернення позивача до суду з даним позовом зумовлено невиплатою останньому ГУ НП в Полтавській області у період з травня 2016 року по вересень 2019 року надбавки за специфічні умови проходження служби, передбаченої Постановою № 988 та Порядком № 260.

Отже, оскільки позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги про встановлення та виплату грошового забезпечення у вигляді надбавки за специфічні умови проходження служби, необхідно керуватися положеннями статті 233 КЗпП України, норми якої слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивач фактично не погоджується з бездіяльністю ГУ НП в Полтавській області, яка полягає у не прийнятті відповідачем наказу про встановлення йому спірної надбавки, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки позовні вимоги сформовані іншим чином, ніж їх розтлумачив суд.

Крім того, встановлення факту наявності або відсутності відповідного наказу підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а не на етапі вирішення питання про відкриття провадження. Також, слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що виплата спірної надбавки позивачу у серпні, вересні 2019 року здійснювалась (довідка про грошове забезпечення станом на 30.09.2019, а.с. 13), тому стверджувати про відсутність відповідного наказу без з`ясування фактичних обставин справи є передчасним.

З огляду на наведене, враховуючи, що поданий ОСОБА_1 позов стосується невиплати належного на думку позивача додаткового виду грошового забезпечення, а саме надбавки за специфічні умови проходження служби, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин в частині надання оцінки строку звернення до суду з таким позовом приписів частини другої статті 233 КЗпП України, відповідно до яких, як вказано вище, позивач може звернутися до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви через те, що позивачем був пропущений місячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, оскільки строк, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на їх характер та зміст.

Вищевикладене дозволяє дійти висновку, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з не усуненням недоліків останньої.

За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2022 по справі № 440/5656/22 прийнята при неповному з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 312 КАС України підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2022 по справі № 440/5656/22 - скасувати.

Справу № 440/5656/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова