Справа № 363/33/23
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, в подальшому, 13.01.2023 року уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6323378 від 25.12.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 25.12.2022 року Інспектором УПП в м. Київ ДПП Кротовим В.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6323378 від 25.12.2022 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно фабули оскаржуваної постанови - 25.12.2022 року о 15 год. 25 хв. в м. Київ, просп. Академіка Палладіна, керуючи ТЗ здійснив проїзд на жовтий забороняючий сигнал світлофору. Під час спілкування водій не пред`явив водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п. 8.7.3. ґ та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП. Позивач вважає, що постанова винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню, оскільки ПДР України він не порушував. Так, 25.12.2022 року приблизно о 15 год. 15-20 хв. він дійсно рухався на автомобілі по просп. Палладіна зі сторони вул. Булаховського в напрямку просп. Перемоги у м. Києві. Наблизившись до перехрестя просп. Палладіна з боку бул. Вернадського, світлофор почав моргати зеленим кольором і позивач почав перетинати перехрестя, проїхавши яке, побачив, що за ним їде поліцейський автомобіль та увімкнув проблискові маячки синього та червоного кольорів. Після зупинки автомобіля до позивача підійшов інспектор поліції ОСОБА_2 та звинуватив у тому, що він нібито проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора, почав вимагати надати документи. ОСОБА_1 повідомив інспектора, що почав рухатися через перехрестя на зелений мигаючий, і що у нього в автомобілі сидить чотири людини, які можуть це підтвердити, на що інспектор відповів, що бачив разом зі своїм напарником, як він проїхав на червоне світло. Позивач заперечив та попросив у інспектора показати докази (відео), які йому надані не були та інспектор продовжував наполегливо вимагати документи для складання постанови. ОСОБА_1 зателефонував у 15:30 на лінію 102 та попросив направити службу моніторингу. Після чого підійшов другий інспектор та продемонстрував відео з камери спостереження на якій не було видно основного світлофора, а тільки пішохідний. В цей час під`їхав інший екіпаж, один із поліцейських представився командиром роти, ОСОБА_1 розповів йому як все було і командир роти, поспілкувавшись з інспектором, який вимагав документи, дав команду писати постанову. Позивач заперечив, але командир наказав скласти протокол затримання. ОСОБА_1 вимагав викликати безоплатного адвоката і вже після того як він приїхав, почали розглядати справу та винесли постанову. Зазначив також, що інспектор виніс оскаржувану позивачем постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи. Не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, крім того позивачу не було роз`яснено прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Позивач наполягає, що ним було дотримано вимог ПДР України, будь-яких доказів нібито вчинення ним правопорушення надано не було, як і не долучено до матеріалів справи, крім того інспектором не було оцінено п. 8.11 ПДР України. Отже, будь-яких належних, доказів, які б свідчили про порушення позивачем ПДР України при винесенні оскаржуваної постанови надано не було та до матеріалів адміністративної справи не долучено, а відтак ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13.01.2023 року, на виконання ухвали суду від 04.01.2023 року, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків та уточнений адміністративний позов. 11.01.2023 року позивач подав заяву про долучення доказів, а саме: флеш-носіїв з відеозаписом даної події з місця складання постанови поліцейським.

16.01.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача спрямовано відзив на позовну заяву, в якій останній просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 посилаючись на наступне. 25.12.2022 року о 15 год. 25 хв. позивач, керуючи транспортним засобом, за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, здійснив проїзд на жовтий забороняючий сигнал світлофору. Під час спілкування не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 8.7.3 г) ПДР України, внаслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. При цьому інспектор, що склав оскаржувану позивачем постанову особисто бачив як позивач здійснив проїзд на забороняючий сигнал світлофору, а саме проїхав на жовте світло. Після зупинки якого, відмовився пред`явити документи на право керування транспортним засобом. При цьому на місці позивач визнав вчинене ним правопорушення, посилаючись на те, що закінчував маневр. Поліцейський для надання доказів вчинення позивачем правопорушення надав відео з камери «Безпечне місто», на якому чітко видно, що всі попутні транспортні засоби здійснюють зупинку, реагуючи на зміну кольору світлофору, а позивач продовжує рух перехрестям, проїжджаючи на забороняючий жовтий сигнал. Далі, після повідомлення позивача про те, що щодо нього буде розглянути справа, останній не надав можливості встановити його особу, а відтак було прийняте рішення здійснити його адміністративне затримання для встановлення особи водія, на місце було викликано безоплатного адвоката та складені всі необхідні матеріали. Оскаржувана позивачем постанова винесена згідно норм діючого законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Від позивача до суду надана заява, в якій він просив розглянути зазначену справу, за його відсутності, просив задовольнити позов.

Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не прибув, спрямувавши відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Так, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 25.12.2022 року інспектором сержантом поліції УПП в м. Києві 2 батальйону 7 роти Кротовим В.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6328378 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Так, зізмісту вказаної постанови вбачається, що 25.12.2022 о 15 год. 25 хв. в м. Києві по просп. Академіка Палладіна 25, водій керуючи транспортним засобом, здійснив проїзд на жовтий забороняючий сигнал світлофора. Під час спілкування водій не пред`явив водійське посвідчення водія відповідної категорії. Чим порушив п. 8.7.3. ґ ПДР порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів таскоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_1 не погодився із зазначеною постановою, вважаючи її протиправною та звернувся до суду з даним позовом.

Зі змісту ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» слідує, що поліція діє виключно на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно ст. 23 зазначеного Закону - поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону - учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів тощо. При цьому учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, при цьому інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так п. 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Зі змісту п. 1.9 цих Правил слідує, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 8 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до пункту 8.7.3 ПДР України, сигнали світлофора мають таке значення: а) зелений - дозволяє рух, в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Тобто, жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення.

Згідно п. 8.10 ПДР України - у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Нормами п. 2.3 б) ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Так згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність зокрема і за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника тощо.

Національна поліція України уповноважена через посадових осіб притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема і у разі проїзду на заборонений сигнал світлофора. При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів, випливає зі змісту ст. 247 КУпАП.

Слід зазначити, що положення ст. ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку діючий КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. При цьому положеннями ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Стаття 72 КАС України зазначає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 251 КУпАП - доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто саме відповідач у цій справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення ним порушення ПДР України відповідними доказами.

Як встановлено судом, інспектором сержантом поліції УПП в м. Києві 2 батальйону 7 роти Кротовим В.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6328378 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Так, зізмісту вказаної постанови вбачається, що 25.12.2022 о 15 год. 25 хв. в м. Києві по просп. Академіка Палладіна 25, водій керуючи транспортним засобом, здійснив проїзд на жовтий забороняючий сигнал світлофора. Під час спілкування водій не пред`явив водійське посвідчення водія відповідної категорії. Чим порушив п. 8.7.3. ґ ПДР порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів таскоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Дане правопорушення зафіксоване поліцейським не в автоматичному режимі.

Зі змісту ст. 283 КУпАП слідує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, до неї додаються «боді-камери 475815, 475868».

Позивач наполягав на тому, що ПДР України він не порушував, їхав на миготливий зелений сигнал світлофора, який дозволяв йому рух. Його пояснення не спростовуються відеозаписом, наданим відповідачем, оскільки з цього відеозапису не видно на який сигнал світлофору їхав позивач, а інші надані відповідачем відеозаписи не містять в собі самого факту вчинення правопорушення, а фіксують лише факт розгляду справи. Отже, доказ позивачем обставин, на які він посилається, був наданий у вигляді пояснень.

Таким чином, матеріали справи не містять жодного доказу руху позивача саме на заборонений жовтий сигнал світлофору, що забороняє рух та попереджає про наступну зміну сигналів, як вказано в постанові.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначав, що інспектор при винесенні оскаржуваної постанови, керувався ПДР України та КУпАП, а в постанові чітко описане правопорушення, яке було вчинене позивачем, тому сержант поліції ОСОБА_2 діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

При цьому судом враховано, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські можуть виявляти порушення ПДР України, на які мають належним чином реагувати, зокрема, виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення. Але в той же час згідно ст. 76 КАС України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що позивач порушив проїзд на заборонений жовтий сигнал світлофору (фотографій чи відеозапису, на яких чітко зафіксована зазначена подія), а позивач повністю заперечує допущення ним порушення ПДР України, то і підстави вважати доведеною позицію відповідача у суду відсутні. А відтак, суд зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на виконання вимог чинного законодавства, зокрема, вищезазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а отже і висновки інспектора сержанта поліції Кротова В.А. про порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3 (ґ) ПДР України не можуть ґрунтуватися на припущеннях чи суб`єктивному висновку посадової особи, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись в передбачений законодавством спосіб.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто, відповідач у справі повинен довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення ним порушення ПДР України відповідними доказами. В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність с дій інспектора та не надано обґрунтованих доводів щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, відповідно до норм чинного законодавства. А відтак суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова серії ЕАР №6328378 від 25.12.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

При цьому суд при вирішенні справи керується виключно принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України). Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України. Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 року за №15-рп/2004 - суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зважаючи, що судом не встановлено належних доказів, що доводять факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд погоджується з висновками позивача про те, що його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. не відповідає вимогами чинного законодавства.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, згідно Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України 06.11.2015 року за №73 з відповідними змінами від 01.04.2020 року за №272 - Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України. Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України тощо.

Таким чином, враховуючи те, що Управління патрульної поліції у м. Києві, де працює інспектор сержант поліції Кротов В.А., який склав оскаржувану позивачем постанову, входить до складу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, який в свою чергу виступає відповідачем по вказаній справі, та діє на правах самостійної юридичної особи, то саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 КАС України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією від 30.12.2022 року.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", який вступив в дію з 01.01.2022 року, встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року складає 2481 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року в справі за №543/775/17 зазначає, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ України «Про судовий збір» - у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481х0,2 = 496 грн. 20 коп.).

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6328378 від 25.12.2022 року на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження по справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишгородським РВГУ МВС України в Київській області 18.01.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишгородським РВГУ МВС України в Київській області 18.01.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, )

Головуюча О.П. Дьоміна