Справа № 120/9380/22
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 квітня 2023 р. Справа № 120/9380/22

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (вул. Незалежності, 37, с. Мазурівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24106, ) до Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, код ЄДРПОУ ВП 43997544) про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Агропослугтранссервіс» (далі - ТОВ «Агропослугтранссервіс», позивач) до Вінницької митниці (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що в липні 2002 року, ТОВ «Агропослугтранссервіс» за зовнішньоекономічним договором № 05/07/2022 від 05.07.2022 придбано у Yuriy Prysyazhnyuk напівпричіп вантажний-цистерну марки SCHWARZMUELLER модель С203. Загальна вартість закупівлі становила 12495 євро. З метою митного оформлення в режимі імпорт вказаного товару, 18.07.2022 позивачем до митного оформлення було подано електронну митну декларацію, до якої долучено документи, які підтверджують митну вартість товару.

За результатом розгляду поданої електронної митної декларації відповідачем було прийнято рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 19.07.2022 № UА401020/2022/001429, а заявлену митну вартість скориговано шляхом винесення Рішення про коригування митної вартості від 19.07.2022 № UА401000/2022/000025/2, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.

На думку позивача, картка відмови від 19.07.2022 №UА401020/2022/001429 та рішення про коригування митної вартості від 19.07.2022 №UA 401000/2022/000025/2 є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, тому ТОВ «Агропослугтранссервіс» звернулось до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою від 16.11.2022 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.11.2022 до суду подано відзив на позовну заяву, за змістом якого Вінницька митниця позовні вимоги заперечує та вказує, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавити митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Представник відповідача вказує, що ЕМД UA 401020/2022/031517 від 18.07.2022 до митного оформлення було заявлено товар, зокрема напівпричіп вантажний-цистерна. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп. 2, 3 статті 58 застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МК України) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (малі ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, пробіг, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (ст. 62 МКУ) та (ст. 63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 11.07.2022 № UA100380/2022/034162 за якою оформлено товар «Напівпричіп-цистерна, трьохвісний, для перевезення вантажів, що був у використанні 1шт: марка: SCHWARZMULLER модель: С203С263782ідент.№ (шасі): VАVС20339ВН298970 календарний рік виготовлення: 2011» та складає 30300 Євро. У свою чергу, ТОВ «Агропослугтранссервіс» зазначено у митній декларації вартість товару - 12495 євро.

Відтак, відповідач вважає, що картка відмови від 19.07.2022 № UА401020/2022/001429, та Рішення про коригування митної вартості від 19.07.2022 № UА401000/2022/000025/2 є правомірними та не підлягають скасуванню.

Крім того, відповідач просить зменшити заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу. Як зазначає відповідач, розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

06.01.2023 представником позивача подано письмові пояснення щодо відзиву, у яких вказується, що Вінницькою митницею не спростовано доводи, наведені в позовній заяві. Окрім того, сторона позивача звертає увагу, що з поданої відповідачем декларації, яка стала джерелом числового значення вбачаються суттєві розбіжності в технічних характеристиках і призначенні причепу, який був взятий в якості джерела числового походження із причепом, який ввозився позивачем на митну територію України.

Також представник позивача вказує, що за відсутності усіх характеристик напівпричепа, митний орган, під час прийняття оскаржуваного рішення обиравши в якості джерела числового походження обрав митну декларацію від 11.07.2022 № UА505160/2022/054162 надав їй безпідставну перевагу над декларацією № UА401020/2022/030572 від 12.07.2022, яка є пізнішою в часі, чим нівелював принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації», чим порушив основоположний принцип верховенства права - принципу юридичної визначеності.

Враховуючи вищенаведені обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником позивача, 06.01.2023 також подано клопотання про залишення без розгляду відзиву Вінницької митниці, яке мотивоване тим, що Вінницька митниця направила відзив на позовну заяву на невірну електронну адресу, тому відповідачем не виконано вимоги ч. 1 ст. 167 КАС України.

З приводу вищезазначеного клопотання, суд враховує, що наведені вище представником позивача обставини хоч і мають місце, але, беручи до уваги, що представник позивача все-таки подав письмові пояснення щодо відзиву, які прийняті судом до розгляду, суд вважає, що за цих обставин відмова у прийнятті до розгляду відзиву буде надміру формальною та порушувати принцип рівності учасників процесу перед законом і судом.

Більш того, судом встановлено, що відповідачем при направленні копії відзиву фактично допущено описку шляхом пропущення однієї цифри в електронній адресі адвоката Юрченка Т.П., що не свідчить про навмисне ігнорування Вінницькою митницею вимог ч. 1 ст. 167 КАС України. Окрім того, визначальним суд вважає те, що відзив був поданий у встановлений судом строк, тоді як в силу приписів ч. 6 ст. 162 КАС України лише в разі неподання відповідачем відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Натомість правових наслідків в разі певних недоліків відзиву та неналежного виконання відповідачем вимог щодо надіслання примірника відзиву іншим учасникам справи нормами КАС України не передбачено.

Дослідивши наявні у справі докази та аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

05.07.2022 між позивачем ТОВ "Агропослугтранссервіс" в особі директора Бень В.В. (Покупець) та Firma Yuriy Prysyazhnyuk (Продавець) укладено Контракт № 05/07/2022.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Контракту продавець поставляє покупцеві наступні транспорті засоби, бувші у використанні: напівпричіп Schwarzmuller EZ: 01.03.2013 FIN: VAVC20339DZ323834.

Згідно з п. 2.1 Контракту загальна вартість напівпричіпа складає 12495,00 євро.

Відповідно до п. 3.5 Контракту Продавець зобов`язаний передати Покупцеві разом з товаром наступні документи: оригінал та дві копії інвойсу Продавця, страхові поліси, номерні знаки, технічну документацію на Товар, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Пунктом 3.7 Контракту передбачено, що Продавець поставляє товар відповідно до цього контракту на наступних умовах: FCA-Munchen.

З метою оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці електронну митну декларацію 18.07.2022 № UA401020/2022/031517, в якій митна вартість товару визначена за основним методом.

Разом з електронною митною декларацією було надано наступні документи:

- Рахунок - фактура (інвойс) № 032-2022 від 05.07.2022;

- Декларацію про походження товару № 032-2022 від 05.07.2022;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 01.03.2013;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 08.03.2018;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару № 20 від 06.07.2022;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 65 від 18.07.2022;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товарів № 05/07/2022 від 05.07.2022;

- договір про надання послуг митного брокера № 782-1 від 14.06.2022;

- Інші некласифіковані документи фото від 18.07.2022;

- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA401020.2022.031517 від 18.07.2022.

18.07.2022 декларант отримав від Вінницької митниці повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) декларацію митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу; 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідь митний брокер позивача листом від 18.07.2022 № 180722/4 повідомив, що усі наявні документи, що стосуються визначення митної вартості, надані з електронною митною декларацією, а тому додаткові документи надаватися не будуть.

Отримавши вказаний лист, відповідачем направлено нову вимогу про необхідність надання наступних документів: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь митний брокер позивача листом від 19.07.2022 № 180722/5 повідомив, що усі наявні документи, що стосуються визначення митної вартості, надані з електронною митною декларацією. Додатково надіслано калькуляцію б/н від 18.07.2022 по витратах на транспортування транспортних засобів, де окремо зазначено вартість транспортних витрат та страхування до митного кордону України. Також додатково надіслано експортну декларацію країни відправлення № 22DE50E7 від 11.07.2022, де зазначено вартість транспортного засобу.

Як наслідок, за результатом опрацювання декларації відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000025/2, яким збільшено суму митних платежів.

В пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем наведено наступні обставини прийняття рішення:

- в наданому до митного оформлення інвойсі від 05.07.2022 № 032-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 05.07.2022 № 05/07/2022;

- в наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування № 65 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за напівпричіп) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування;

- відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Враховуючи те, що перевезення здійснювалось ТОВ «Агропослугтранссервіс», яке виступає та отримує товар жоден з наведених у ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документів не надано;

- згідно додатково наданої декларантом копії декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE50E7 поставка товару здійснювалася на умовах EXW (франко-завод), що суперечить умовам поставки зазначеним у п. 3.7 контракту (FCA-Munchen);

- відправником товару виступає Prysyazhnyuk Yuriy, а не юридична особа з якою укладено зовнішньоекономічний договір (Firma Yuriy Prysyazhnyuk).

Окрім того, цим рішенням позивачу роз`яснено, що згідно з п. 3 ст. 52 Митного кодексу України він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі його згоди чи згоди уповноваженої особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом.

Рішення від 19.07.2022 № UA401000/2022/000025/2 про коригування митної вартості товарів стало підставою для оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2022/001429.

Не погодившись з рішенням відповідача від 19.07.2022 № UA401000/2022/000025/2 про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001429 з метою їх скасування, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частин 1-2 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом (ч. 6 ст. 257 МК України).

Частиною третьою статті 318 МК України передбачено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Розділом ІІІ МК України унормовано питання митної вартості товарів, методи її визначення та наслідки виявлення розбіжностей.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ст. 52 МК України).

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судом встановлено, що разом із митною декларацією від 18.07.2022 № UA401020/2022/031487 позивачем подано й інші документи, як це передбачено Митним кодексом України, а саме: рахунок - фактура (інвойс) № 031-2022 від 05.07.2022; декларацію про походження товару № 031-2022 від 05.07.2022; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 23.1.2016; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 23.11.2016; банківський платіжний документ, що стосується товару № 21 від 06.07.2022; калькуляцію транспортних витрат б/н від 18.07.2022; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 65 від 18.07.2022; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 136/07 від 18.07.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товарів № 05/07/2022 від 05.07.2022; інші некласифіковані документи лист № 180722/5 від 18.07.2022; інші некласифіковані документи лист № 190722/1 від 19.07.2022.

Згідно із статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Безспірно встановлено, що позивач в цілях митного оформлення товару, який ним ввозився в режимі імпорту, на підставі митної декларації UA401020/2022/031487 визначив митну вартість за основним методом.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи передбачені цією статтею.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

Крім цього частиною 1 ст. 55 МК України митному органу надано повноваження приймати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Проаналізувавши наведені норми Митного кодексу України суд зазначає, що декларант при митному оформленні товарів зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Однак митний орган (відповідач) має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

Зокрема митний орган може надіслати декларанту письмову вимогу про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Позиція суду узгоджується із висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 08.06.2022 (справа № 380/1197/20).

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

В подальшому ненадання декларантом повного переліку правомірно витребуваних документів може бути підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та застосування іншого (не основного) методу визначення митної вартості та відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів через митний кордон.

Суд зауважує, що повноваження митного органу витребовувати у декларанта додаткові документи підпорядковані чітким умовам їх реалізації (наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом чи уповноваженою особою). Тому за належного виконання декларантом обов`язку у спосіб подання митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, митний орган не може витребовувати додаткові документи та ставити під сумнів застосований декларантом основний метод визначення митної вартості, а також відмовляти в оформленні та пропуску товарів.

Звідси слід зробити висновок, що підставою для негативних наслідків для декларанта у вигляді прийняття рішення про коригування митної вартості та рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю може бути лише невиконання правомірної та обґрунтованої вимоги митного органу про надання тих чи інших документів.

Повертаючись до обставин цієї справи та проаналізувавши обставини, що стали підставою для оформлення митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, а після цього стали підставами для прийняття оскарженого рішення та складення картки відмови суд зазначає, що до митного оформлення позивачем було подано належні, достатні та достовірні документи які, підтверджують усі показники митної вартості.

Щодо мотивів, на які відповідач зіслався у п. 33 рішення про коригування митної вартості товарів, а саме з приводу того, що в наданому до митного оформлення інвойсі від 05.07.2022 №032-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 05.07.2022 №05/07/2022, суд вказує наступне.

Так, відповідно до інвойсу № 032-2022, що був виставлений 05.07.2022, продавцем виставлено рахунок на оплату за товар: SCFIWARZMUELLER, який зареєстровано 01.03.2013, VIN: НОМЕР_5 , країна походження Німеччина, вартістю 12 495,00 євро.

Водночас, суду зазначає, що в чинному законодавстві відсутні обов`язкові вимоги до реквізитів, які мають бути зазначені в інвойсі, а тому відсутність в інвойсі посилання на відповідний договір не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена.

Крім того, інвойс № 032-2022 містить вичерпні відомості про транспортний засіб, а саме інформацію щодо виробника транспортного засобу, модель, а також VIN-код транспортного засобу, за якими його можна ідентифікувати, що є аналогічним з інформацією, яка зазначена в пункті 1.1 Контракту.

Вінницька митниця також посилається на те, що в наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування № 65 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за напівпричіп) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування, хоча згідно пункту 3.5 зовнішньоекономічного договору 05.07.2022 № 05/07/2022 передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві разом з товаром документи, в тому числі страхові поліси та номерні знаки.

Однак, судом встановлено, що відповідно до довідки № 65 від 18.07.2022 позивачем було понесено та включено до митної декларації витрати як на транспортування транспортного засобу, так і його страхування до митного кордону України. Згідно із цією довідкою вартість транспортування разом із страхуванням до митного кордону України за напівпричіп вантажний-цистерна, що був у використанні становить 300 євро.

Суд зазначає, що в графі 22 та 42 митної декларації позивачем вказано вартість товару в сумі 12495,00 євро, що еквівалентно 369569,16 грн. Разом з тим, враховуючи витрати транспортування та страхування в сумі 300 євро загальна вартість у гривневому еквіваленті становить 376394,35 грн., що відповідає графі 46 митної декларації.

Крім того, слід врахувати, що напівпричіп, який був придбаний позивачем, не вважається транспортним засобом, що пересувається своїм ходом, а тому посилання Вінницької митниці на Директиву 2009/103/ЕС Європейського Парламенту та Ради від 16.09.2009 є безпідставним.

Щодо посилань Вінницької митниці на те, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, однак ТОВ «Агропослугтранссервіс», яке здійснювало перевезення та одночасно виступало отримувачем товару, не подано жодного документу для підтвердження витрат на транспортування та документу, які б підтверджували вартість страхування, до митного оформлення, то суд зазначає, що в даному випадку митний орган, встановивши невідповідність довідки, яка була надана декларантом під час митного оформлення, мав змогу витребувати довідку з посиланням на вищезазначений наказ Міністерства фінансів України, однак таких дій відповідачем фактично здійснено не було.

Крім того, коригуючи митну вартість товару з підстав неприйняття довідки про транспортні витрати, відповідач не врахував і, відповідно, не застосував вимоги абзацу 8 до графи 20 Правил заповнення декларації митної вартості, в якому міститься чітка вимога про те, що у разі відсутності будь-яких відомостей про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Отже, не приймаючи довідку декларанта про транспортні витрати, відповідач у своєму рішенні мав зазначити про те, які саме застосовано тарифи для відповідного виду транспорту і які було застосовано митним органом.

В цьому контексті суд також враховує, що витрати позивача на перевезення товару були реальними та підтверджуються документально.

Щодо тверджень відповідача, що поставка товару здійснювалася на умовах EXW Schonau, що це суперечить умовам поставки зазначеним у п. 3.7 контракту (FCA-Munchen), суд зазначає наступне.

Згідно з умовами FCA (Франко перевізник) відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому, всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

Ризики за товар переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу в транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження на транспорт перевізника.

Згідно з базисом EXW (Франко завод), обов`язки вантажовідправника мінімальні, у той час як обов`язки одержувача максимальні. На покупця покладаються всі витрати і ризики з транспортування товару прямо від складу/фабрики продавця до місця призначення.

Під час морської доставки на умовах EXW відправник тільки завантажує товар в контейнер, і на цьому його відповідальність за вантаж закінчується. Відповідальність за митне оформлення вантажу для експорту теж лягає на покупця.

Перехід ризиків і права власності настає, коли вантажоодержувач приймає товар на фабриці або складі вантажовідправника. Продавець не несе відповідальності за завантаження товару. Він також не зобов`язаний займатися оформленням вантажу на митниці.

Позивач, як особа, яка відповідно до європейського законодавства не має осідок на території Європейського Союзу - не мав прав щодо дій по митному очищенню товару перед його вивезенням з території Європейського Союзу, а тому в будь якому випадку саме продавець товару має здійснити усі необхідні дії по поданню експортної декларації щодо митного очищення товару. При цьому, остаточна експортна декларація подавалась продавцем самостійно, а тому позивач не мав можливості перевірити її на наявність помилок, які призвели до розбіжностей в документах.

Окрім того, підлягає врахуванню той факт, що незважаючи на відповідні суперечності, умови постачання EXW та FCA відрізняються лише обов`язком продавця щодо митного очищення товару. Враховуючи діюче законодавство Європейського Союзу та наявний обов`язок щодо митного очищення товару виключно особою, яка має осідок на території Європейського Союзу, тобто експортером, позивачем не було понесено жодних додаткових витрат, які б могли призвести до збільшення вартості товару.

У рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 відповідач також посилається на те, що відправником товару виступає ОСОБА_1 , а не юридична особа, з якою укладено зовнішньоекономічний договір , а саме - ОСОБА_2 , що, на переконання митного органу, викликає сумніви у достовірності задекларованої митної вартості.

З приводу таких доводів митного органу суд зазначає, що в усіх документах, які були подані позивачем до митного оформлення та були отримані від продавця міститься відомості лише про фізичну особу та жоден із документів не містить інформації, що продавцем була юридична особа.

З пояснень позивача, наведених у позовній заяві, слідує, що продаж напівпричепу здійснював ОСОБА_3 , який в Німеччині здійснює свою підприємницьку діяльність, як приватний підприємець, що аналогічно в українському законодавстві - фізична особа-підприємець.

При цьому, представник позивача звертає увагу, що «FIRMA YURIY PRYSYAZHNYUK» це лише торгова назва продавця, оскільки в німецькому законодавстві відсутня така організаційно-правова форма, як FIRMA. Водночас, юридичні особи, які зареєстровані в Німеччині, як і юридичні особи, які зареєстровані в Україні окрім свого найменування зобов`язані вказувати і організаційно-правову форму, а саме: GmbH (товариство з обмеженою відповідальністю), mini-Gmbh або UG (спрощена форма товариства з обмеженою відповідальністю), AG (акціонерне товариство), KGaA (командитне товариство в акціях), SE (Європейське акціонерне товариство).

Зазначених організаційно-правових форм не вказано, як в Контракті, так і інвойсі, що вкотре підтверджує безпідставність і необґрунтованість сумнівів відповідача про наявність суперечностей в документах про продаж товару юридичною особою. Натомість в поданих до митного оформлення документах, продавцем зазначено свій індивідуальний податковий номер (Steuernummer), який видається місцевим податковим органом, або фізичним особам-підприємцям, або самозайнятим особам (фрілансерам).

Відтак, в даному випадку, на переконання суд, відсутні будь-які суперечності або неузгодженість між найменуванням продавця в Контракті від 05.07.2022 №05/07/2022 та відомостями, які зазначені в експортних деклараціях.

Більш того, відмінності у найменуванні відправника товару ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть слугувати підставою для виникнення сумнівів у задекларованій митній вартості товару.

З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості товару, що ввозився ТОВ «Агропослугтранссервіс» на митну територію України, суд зазначає таке.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 (справа № 200/6521/20-а) зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проаналізувавши обставини, що встановлені у цій справі суд зазначає, що надані декларантом документи виключали обґрунтовані сумніви митного органу в правильності зазначеної митної вартості товарів, висновки про що зроблено вище. Документи які подані під час митного оформлення містили конкретні числові значення щодо ціни яка була сплачена за товар який ввозився на територію України в режимі імпорту. Тому, митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.

При цьому, не наведення належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом за відсутності певних документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару (постанова Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 809/872/17).

Щодо митної декларації, яка стала джерелом інформації про числове значення митної вартості товару, який ввозився позивачем, суд зазначає таке.

Так, відповідно до змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, як джерело інформації для коригування митної вартості задекларованого позивачем товару стала інформація, яка містилася в електронній митній декларації від 11.07.2022 № UA100380/2022/034162, за якою оформлено товар: «Напівпричіп-цистерна, трьохвісний, для перевезення вантажів, що був у використанні 1шт, марка: SEHWARZMULLER, модель: С203 Е263782 ідент.№ (шасі): НОМЕР_6 , календарний рік виготовлення - 2011». Відповідно до вищезазначеної митної декларації вартість товару складає - 30300 євро.

Суд зауважує, що електронна митна декларація від 11.07.2022 № UA100380/2022/034162 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. До того ж вищезазначена декларація не розкриває умов поставки товару, що безпосередньо впливає на його митну вартість під час розмитнення.

Відтак, відповідачем не враховано під час прийняття оскаржуваного рішення комплектацію, призначення напівпричепу, а особливо його технічний стан, який потребував ремонту, що підтверджується застереженнями, які зазначені в продавцем в інвойсі №032-2022.

Верховний Суд неодноразово вказував на необхідність врахування комплексу відомостей в рішеннях про коригування митної вартості товару, зокрема в постанові від 26.05.2022 по справі № 560/355/19.

Відтак, це є ще однією з підстав для висновку про порушення відповідачем норм Митного кодексу України при митному оформленні товару, що декларувався позивачем.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку, що позивачем разом із митною декларацією № UA401020/2022/031517 були надані достатні документи для митного оформлення товару, які містили повну інформацію для підтвердження достовірності задекларованої митної вартості товару.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товару від 19.07.2022 № UA401000/2022/000025/2 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2022/001429 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3143,47 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас, в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому, покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

З долучених позивачем до позовної заяви документів вбачається, що 03.10.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (далі - Клієнт) та адвокатом Юрченко Т.П. (далі - Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги № 10/22-а/5.

Відповідно до п. 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе виконання обов`язків з надання правової допомоги в частині консультування, підготовки необхідних документів та представництва інтересів Клієнта щодо питань, пов`язаних із оскарженням рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товару, а також картки відмови в прийняті митної декларації щодо транспортного засобу: SCHWARZMUELLER (VINVAVC20339DZ323834).

Згідно п. 2.1 Договору Адвокат на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги:

- представляти інтереси на підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, у правоохоронних органах, в архівних установах, у центрах надання адміністративних послуг, у нотаріальних конторах, органах державної податкової служби, в органах державної статистики України, Пенсійному фонді України та його регіональних відділеннях, у банківських установах, з правом узгодження та вирішення всіх питань, відкриттям банківських рахунків, подання та підпису необхідних документів, заяв. скарг, клопотань, отримання виписаних або оформлених документів, рішень, дозволів, актів, повторних документів та дублікатів документів, довідок тощо;

- захищати права і свободи, представляти його інтереси в усіх судах України.

Розділом 3 договору від 03.10.2022 визначено розмір та порядок сплати гонорару та витрат. Так, сторони Договору погодили, що гонорар Адвоката за надання правової допомоги в суді першої інстанції складає - 20000,00 грн.

Клієнт погоджується сплатити Адвокату 100% обумовленої у пункті 3.2 даного Договору суми гонорару впродовж 3 календарних днів з моменту його підписання та направлення відповідного рахунку на оплату (п. 3.3 Договору).

За детальним розрахунком суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесено позивачем у зв`язку із розглядом справи у Вінницькому окружному адміністративному суді від 10.11.2022, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі про надання правової допомоги № 10/22-а/5 від 03.10.2022 у вигляді фіксованої суми, яка не залежить від витраченого адвокатом часу.

У зв`язку з оскарженням рішення Вінницької митниці у суді позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн. та передбачало отримання послуг професійної правничої допомоги, зокрема з:

- консультування клієнта;

- узгодження правової позиції по справі;

- вивчення нормативно - правової бази, в тому числі, яка регулює розмитнення в країні експортера;

- підготовки позовної заяви;

- підготовки відповіді на відзив на позовну заяву;

- підготовки інших процесуальних документів.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи те, що гонорар адвоката встановлено у фіксованому розмірі, надання додаткових документів, які б підтверджували розмір гонорару, обсяг наданих послу, витраченого часу не є обов`язковим.

Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Водночас, предствником позивача долучено до позовної заяви в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу: рахунок на оплату №10/22-а/5 від 03.10.2022, платіжне доручення №852 від 17.10.2022, детальний розрахунок від 10.11.2022.

Згідно рахунку на оплату від 03.10.2022 № 10/22-а/5 за надання правової (правничої) допомоги за договором № 10/22-а/5 від 03.10.2022 загальна сума, що підлягає оплаті - 20000,00 грн.

Оплата вказаного гонорару здійснена в повному обсязі та підтверджується платіжним дорученням від 17.10.2022 № 852.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

За змістом відзиву відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю справи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховується чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи.

Враховуючи те, що розгляд цієї справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, те, що дана справа належить до справ незначної складності, суд дійшов висновку, що розмір правничої допомоги є неспівмірним зі складністю справи.

Отже, суд доходить висновку про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 10000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 19.07.2022 № UA401000/2022/000025/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2022 № UA401020/2022/001429.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці, сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 3143,47 грн. (три тисячі сто сорок три гривні сорок сім копійок).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Агропослугтрансервіс" (вул. Незалежності, буд. 37, с. Мазурівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24106, ).

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 1, м. Вінниця, 21034, ).

Рішення суду виготовлено: 03.04.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна