Справа № 640/24099/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 640/24099/20

адміністративне провадження № К/990/9513/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №640/24099/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України, яким просив:

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України про відмову призначити ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Головного управління - начальника управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС в Одеській області або на іншу рівнозначну посаду;

- зобов`язати Державну міграційну службу України призначити ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Головного управління - начальника управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС в Одеській області або на іншу рівнозначну посаду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління - начальника управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС в Одеській області або на іншій рівнозначній посаді.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року скасовано.

Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії відмовлено.

16 березня 2023 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, пункту 4 частини четвертої цієї статті та пункту 1 частини другої статті 358 КАС України.

Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник касаційної скарги вказує, що відсутні висновки Верховного Суду щодо необхідності обов`язкового встановлення причинно - наслідкового зв`язку між притягненням особи до кримінальної відповідальності протягом всього часу зі звільненням з посади і виявленням прихованої підстави звільнення, а також чи може в таких випадках застосовуватися спосіб захисту як поновлення на посаді з якої особу звільнено, враховуючи статті 1 та 6 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статті 56 Конституція України, частини другої Положення про застосування Закону про відшкодування затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури Україна, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, які гарантують відшкодування особі шкоди завданої особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та поновлення порушених у зв`язку цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав.

Варто зазначити, що питання заявника щодо можливості або неможливості застосування того чи іншого нормативно-правового акту в цій справі для поновлення порушеного права не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки у разі подання касаційної скарги на цій підставі необхідно зазначити щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, тобто скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Таких доводів заявник не зазначив, а касаційна скарга лише містить детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції, цитування Конституції України та рішення Європейського суду з прав людини, а також посилання на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності зазначення конкретної норми (норм) права та мотивованих аргументів неправильного її (їх) застосування, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої цієї статті та пункт 1 частини другої статті 358 КАС України як на підставу касаційного оскарження слід зазначити, що пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України відсилає до статті 353 КАС України, а не до статті 358 КАС України.

Разом з цим Верховний Суд зазначає, що передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстава для касаційного оскарження судових рішень пов`язана із випадками порушеннями судами попередніх інстанції норм процесуального права, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України. При цьому, у випадку зазначення у касаційній скарзі обґрунтованих доводів про наявність підстав для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд відповідно до частини третьої статті 353 КАС України (обов`язкові підстави) визначення скаржником пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України як самостійної підстави для касаційного оскарження судових рішень може бути прийнятним.

Однак, доводи про не встановлення судом обставин справи та не дослідження доказів у справі стосуються порушення судом норм процесуального права, які відповідають частині другій статті 353 КАС України,. що є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд, є прийнятними за умови обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Тобто пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Тобто указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

У відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №640/24099/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Данилевич