Справа № 640/18339/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2023 року м. Київ № 640/18339/22
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , в/ч) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 31 серпня 2018 року;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 31 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року задоволено заяву представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду; поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/18339/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач надіслав до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що з дією на території України особливого періоду, у тому числі і воєнного стану додаткові відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів не видаються; положеннями законодавства не передбачено перенесення на інший період або продовження додаткової відпустки учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних дні, тому невикористана відпустка не переноситься на наступний рік. У зв`язку з викладеним відсутні підстави для компенсації позивачу невикористаних днів додаткові відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій. Також відповідач зазначає, що не є розпорядником бюджетних коштів, у зв`язку з чим вважає за необхідне залучити співвідповідачем Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом м. Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/18339/22 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/18339/22 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року прийнято до провадження справу №640/18339/22 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до приписів статті 233 Кодексу законів про працю України при порушенні законодавства про оплату праці працівник підприємства має право звернутися до суду про стягнення належної йому суми заробітної плати без обмеження будь-яким терміном.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого 25 квітня 2017 року є ветераном війни учасником бойових дій.

Відповідно до довідки від 31 березня 2017 року №341/113 позивач в період з 01 листопада 2016 року по 13 лютого 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 31 серпня 2018 року №166 ОСОБА_1 , звільненого наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 29 серпня 2018 року №543 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 31 серпня 2018 року виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення та виключення зі списків особового складу, відповідачем не проведено з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017 та 2018 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Заявою від 29 серпня 2022 року позивач звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нарахування та виплату йому грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 31 серпня 2018 року; станом на дату розгляду даної справи відповідь за наслідками розгляду заяви позивача відсутня.

Водночас, з тексту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач зазначає про відсутність правових підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за спірний період протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки», законодавством встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Згідно із статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Також статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12).

Положеннями статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, стаття 10 Закону України «Про відпустки» розділу ІІ «Щорічні відпустки» регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з пунктом 8 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказана норма співвідноситься з пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, позивачу, який не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні, відповідач повинен був нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі № 620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є: - позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; - підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18 зазначив, що відповідно до частини чотирнадцятої статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2017 по 2018 роки.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21 серпня 2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи, позивач як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку за період з 2017 по 2018 роки включно, отже набув право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, з урахуванням чого позовні вимоги є документально та нормативно підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а правова позиція відповідача зі спірних питань - є помилковою, та такою, що не відповідає змісту правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо посилань відповідача на те, що він не є розпорядником коштів на оплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, оскільки перебуває на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України, суд зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок подавати до такого органу списки осіб, що мають право на виплати, а також розрахунки таких виплат. А тому, за нарахування та виплату грошової компенсації відповідає у спірних правовідносинах саме відповідач, який не позбавлений права у разі здійснення таких виплат за цим рішенням, звернутись до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України з розрахунком проведених виплат для їх компенсації з державного бюджету.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , в/ч) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2023.

Суддя Панченко Н.Д.