Справа № 520/5625/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

03 квітня 2023 р. справа № 520/5625/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 18.05.2021 року; 2) зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 18.05.2021 року.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з вини владного суб`єкта заявнику не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки. Вказані дії суб`єкта владних повноважень позивач вважає такими, що грубо порушують його права та законні інтереси, що й зумовило звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 (далі за текстом - владний суб`єкт, Військова частина), 19.12.2022р. надав до суду відзив на позов, в якому посилався на те, що позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку.

09.01.2023р. на ухвалу суду від 29.11.2022р. Військовою частиною подані письмові пояснення про те, що ОСОБА_1 була не звільнена, а переведена, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №92 від 18.05.2021р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник проходив публічну військову службу у Збройних силах України, зокрема, з 30.05.2016 року у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , у подальшому у Військовій частині НОМЕР_1 та з 18.05.2021р. виключений зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу №92 від 18.05.2021р.

Так, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №92 від 18.05.2021р. молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначену наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 07.05.2021 року №116 на посаду офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати такою, що 18 травня 2021 року приступила до здачі справ та посади, цього ж числа справи та посаду здала та вибула до нового місця служби м. Чугуїв Харківської області. З 18.05.2021 р. виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 заявник має статус учасника бойових дій з 16.02.2017 року.

За твердженням заявника при звільненні з військової служби йому не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, що відповідачем не спростовано.

За твердженням заявника, позивач звертався до відповідача із заявою щодо отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, на що отримав відмову у наданні такої компенсації. Проте, доказів такого звернення та надання відповіді до суду не надано.

Не погодившись із правомірністю діянь владного суб`єкта з приводу ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті (адже заявлені по справі вимоги охоплюються категорією винагорода за працю (службу), а тому не підпадають під дію інституту строку давності на звернення до суду), суд зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

За змістом ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» передбачено використання учасниками бойових дій чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Аналіз наведених вище положень законодавства дає суду підстави для висновку, що учасники бойових дій мають безумовне право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати.

Таким чином, правовою підставою для надання особі відпустки у порядку ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» є виключно набуття такою особою статусу учасника бойових дій безвідносно до наявності статусу військовослужбовця.

Заявник набув правового статусу учасника бойових дій з 16.02.2017р. і тому саме з указаної календарної дати у силу норми закону має право на додаткову оплачувану відпустку безвідносно до проходження чи непроходження публічної служби у режимі військовослужбовця.

У свою чергу Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини з приводу отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням заявника виникли в особливий період.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені, насамперед, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як спеціальним актом права.

Так, відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відтак, суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, у тому числі і в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Разом з тим, суд вважає, що припинення можливості фізичного використання особою відпустки на час особливого періоду не означає припинення права особи на відпустку як таку, котре (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) шляхом безпосереднього надання особі відпустки після закінчення особливого періоду; 2) шляхом грошової компенсації невикористаної відпустки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2019р. по зразковій справі №620/4218/18.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 заявник має статус учасника бойових дій з 16.02.2017 року.

У позовній заяві заявник просить провести нарахування станом на день виключення зі списків особового складу - 18.05.2021р.

Проте, за змістом наказу №92 від 18.05.2021р. заявника не звільнено з військової служби, а виключено із списків особового складу частини з направленням для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, переведено до іншої військової частини для подальшого проходження служби.

Протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, нарахування та виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпустки проводиться у день звільнення зі служби, чого у даному випадку не відбулось.

З огляду на викладене, судом не встановлено факту порушеного права заявника, що зумовлює залишення позовної заяви без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева