Справа № 640/9503/22
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9503/22 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 24.11.2022) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Державної податкової служби України про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної податкової служби України на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за рахунок бюджетних асигнувань завданих збитків в розмірі 4 741 583,33 грн, які виникли у зв`язку з не реєстрацією податкової накладної №8 від 22.12.2018 і, як наслідок, втратою позивачем права на податковий кредит на зазначену суму.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року закрито провадження в справі.

Суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням особливостей заявленого предмета позову цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягали у невиконання ним рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2019 у справі №640/7720/19, яке набрало законної сили, а саме не реєстрації податкової накладної № 8 від 22.12.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних датою фактичного надходження зазначеної накладної - 15.01.2019, позивач втратив своє право на включення до суми податкового кредиту суми ПДВ, яка складає 4 741 583,33 грн, в результаті чого зазнав збитків на вказану суму. Вказує, що предмет позову у цій справі виник на підставі спору з органом державної влади, пов`язаний з його діяльністю з реалізації державної податкової політики та адміністрування податку на додану вартість. У спірних правовідносинах Державна податкова служба України здійснює публічно-владні управлінські функції, вимога про стягнення збитків, що є предметом цієї позовної заяви, за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є стягнення збитків завданих, на думку позивача, саме протиправними діями (бездіяльністю) службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України (правонаступниками яких відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 та Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 є Головне управління Державної податкової служби у м. Києві та Державна податкова служби України), що полягає у невиконанні Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2019 у справі №640/7720/19 щодо зобов`язання зареєструвати податкову накладну, внаслідок чого позивач втратив своє право на включення до суми податкового кредиту суми ПДВ.

Судом встановлено, що 18.12.2018 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Замовник) та ТОВ «Будівельна компанія «Будлайф Компані» (Генпідрядник) укладений договір № 37-14.3/5-40 від 18.12.2018. На виконання п. 5.1 Договору позивач 22.12.2018 перерахував на рахунок ТОВ «Будівельна компанія «Будлайф Компані» аванс у сумі 28 449 500,00 грн (в т.ч. ПДВ - 4 741 583,33 грн), що підтверджується платіжним дорученням №1787 від 22.12.2018.

На виконання п. 201.10 ст. 201 ПК України ТОВ «Будівельна компанія «Будлайф Компані» складено податкову накладну № 8 від 22.12.2018 та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Проте рішенням № 1067158/42117144 від 04.02.2019 відмовлено у реєстрації податкової накладної № 8 від 22.12.2018. Відмову у реєстрації вказаної податкової накладної оскаржено ТОВ «Будівельна компанія «Будлайф Компані» в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2019 у справі №640/7720/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020, адміністративний позов ТОВ «Будівельна компанія «Будлайф Компані» до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 1067158/42117144 від 04.02.2019. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, подану ТОВ «Будівельна компанія «Будлайф Компані» № 8 від 22.12.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних датою фактичного надходження зазначеної накладної -15.01.2019.

Як зазначив позивач в позовній заяві, станом на день звернення до суду з цією позовною заявою податкова накладна №8 від 22.12.2018 не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №1360698 на запит №1360698 від 22.06.2022. Отже у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду від 31.10.2019 у справі №640/7720/19, яке набрало законної сили та не реєстрацією податкової накладної № 8 від 22.12.2018 позивач втратив своє право на включення до суми податкового кредиту суми ПДВ, яка складає 4 741 583,33 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку позивач фактично звернувся до суду про стягнення збитків (компенсації), що виникли згідно договору № 37-14.3/5-40 від 18.12.2018 укладеному між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ТОВ «БУДЛАЙФ КОМПАНІ», тобто за господарськими правовідносинами.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому наявні підстави для закриття провадження п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз наведених вище норм процесуального закону дає підстави для висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень - правових актів індивідуальної дії (частина перша статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на вказане визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Разом із тим, за змістом частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд першої інстанції вірно вказав, що адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

В даному позові позивачем вимоги про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) не заявлено

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів даної справи, з урахуванням суб`єктного складу сторін, предмету, та підстав позову, а також правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки цей спір не є публічно-правовим.

Судом першої інстанції вірно вказано, що відповідно до вищезазначених положень законодавства, позивачу слід звернутися до місцевого господарського суду

Також підсудність даного спору саме господарському суду підтверджено правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Відповідно до п.8.48 вказаної постанови, з огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду відхиляє викладені у підпункті 4.1 цієї постанови доводи Скаржника про те, що заявлена у справі вимога про стягнення збитків за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо зобов`язання ГУ ДПС вчинити дії з реєстрації Податкової накладної, та з урахуванням суб`єктного складу сторін вважає, що спір у цій справі має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31.03.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна