Справа № 580/1357/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року справа № 580/1357/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (18005, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 307; ) (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача, викладену в протоколі від 19 січня 2023 року за №3, у встановленні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов`язати відповідача встановити йому, статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач всупереч вимог закону відмовив у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальненого поняття "особи рядового та начальницького складу", а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади, не належить до військових формувань.

У результаті автоматизованого розподілу визначено склад суду та передано для розгляду справу судді Гараню С.М. Ухвалою суду від 01.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Вказану ухвалу відповідач отримав 01.03.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

16.03.2023 на підставі розпорядження керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду Кочержинського О.В. відповідно до ухваленого Вищою радою правосуддя рішення від 14.03.2023 про звільнення ОСОБА_2 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи. У результаті визначено склад суду та передано для розгляду справу судді Бабич А.М.

17.03.2023 та 21.03.2023 від відповідача суду надійшли відзиви на адміністративний позов, в яких просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Обґрунтовуючи зазначив, що надані позивачем документи свідчать, що його інвалідність настала внаслідок проходження служби в поліції у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни. Посилався на висновки Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі №580/2586/22 та від 19.01.2023 у справі №580/3341/22. Закон України Про Національну поліцію не містить законодавчої дефініції особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, натоміть застосовує термін поліцейський для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції. Вказаний Закон не містить норм, які би прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і поліцейських.

24.03.2023 від представника позивача адвоката Кушнір А.С. надійшла відповідь на відзив, в якій просила врахувати її та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо тверджень відповідача про те, що інвалідність позивача настала внаслідок проходження служби в поліції у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни зазначила. Відповідач залишив поза увагою той факт, що позивач є учасником бойових дій та під час проходження служби приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Наведена відповідачем судова практика не підлягає врахуванню судом, оскільки постанова Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а стосується військовослужбовця, який отримав травму при проходженні строкової військової служби. Вказана справа не має відношення до працівників поліції і позивач у ній не був учасником бойових дій. Постанова Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18 також не підлягає врахуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини у ній не є аналогічними з цією справою. У ній позивач не був працівником поліції, а працював у органах ДФС та не був учасником бойових дій. Вказала, що при розгляді заяви позивача відповідач відмовив у наданні статусу інваліда війни виключно з посиланням на п.2 ч.2 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а саме з причин того, що працівники Національної поліції не належать до переліку осіб, яким може надаватись статус осіб з інвалідністю внаслідок війни. Однак зазначена норма визначає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України. Територіальні органи поліції підпорядковані та входять в структуру Міністерства внутрішніх справ, а посади осіб начальницького та рядового складу поліції прирівнюються до посад осіб начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ. Тому вважають, що позивач має право на встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Всі подані сторонами докази долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Посвідченням від 23.06.2015 серії МВ №023774 підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Актом №4 про нещасний випадок (у тому числі поранення), затвердженим головою ліквідаційної комісії Соснівського РВ в м.Черкаси УМВС України в Черкаській області О.Вільганюк 25.07.2016, підтверджується, що обставини та причини, за яких стався нещасний випадок 23.09.2005 зі старшим оперуповноваженим ЧВП ГУНП в Черкаській області, майором міліції ОСОБА_1 (позивачем у справі) відповідають переліку, визначеному п.3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346, як такі, що нещасний випадок трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

У акті №3 спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 01.12.2020 близько 10год 00 хв., затвердженому т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області Євгеном РОГАЧОВИМ 12.01.2021, зазначено, що нещасний випадок, який стався 01.12.2020 близько 10 год 00 хв із заступником начальника відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції ОСОБА_1 , відповідно до вимог Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 №705, визначається таким, що стався у період проходження служби під час виконання службових обов`язків.

Довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 05.04.2021 №1/14-57дов підтверджується, що позивач в періоди з 01.08.2014 до 15.09.2014, з 10.02.2015 до 06.03.2015, з 11.05.2015 до 09.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Свідоцтвом про хворобу №190 Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області підтверджується, що вказана комісія 20.10.2022 здійснила медичний огляд позивача та встановила, що його захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції.

Довідкою Управління кадрового забезпечення в Черкаській області Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 14.11.2022 №2160/12/18/02-2022 підтверджується, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 28.10.1998 (наказ про призначення від 28.10.1998 №40 о/с) до 06.11.2015 (наказ про звільнення від 06.11.2015 №312 о/с) та в Національній поліції з 07.11.2015 (наказ про прийняття від 07.11.2015 №1 о/с) до 11.11.2022 (наказ про звільнення від 09.11.2022 №295 о/с).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №643756 підтверджується, що позивачу 02.12.2022 встановлена ІІ група інвалідності із-за травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Позивач звернувся заявою до відповідача щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до витягу з протоколу від 19.01.2023 №3 засідання комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.2 ч.2 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Підставою вказано, що працівники Національної поліції не вказані у зазначеному пункті Закону та враховано роз`яснення, надані листом Міністерства у справах ветеранів України від 11.05.2021 №4713/02/09.4-21, про відсутність підстави для встановлення поліцейським (колишнім поліцейським) статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.2 ч.2 ст.7 Закону. В інформації Національної поліції України з питань належності поліцейських (колишніх поліцейських) до осіб рядового і поліцейського складу МВС та приналежності Національної поліції до військових формувань зазначено, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового та начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади, не належить до військових формувань. Отже, відсутні підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі ЗУ №3551-XII).

Відповідно до ст.1 ЗУ №3551-XII Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття, організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Перелік категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаний у ст.7 ЗУ №3551-XII.

Зокрема, в абзаці першому вказано, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

В абзаці другому вказаний перелік категорій осіб, які також відносятьсядо їх числа. Так, відповідно до п.2 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим (далі - Положення № 302).

Відповідно до п. 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з п.7 Положення № 302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення №302 передбачено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Проаналізувавши вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час. Посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається уповноваженим органом соціального захисту населення на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відомостями про службу позивача, Актом про нещасний випадок, свідоцтвом про хворобу та актом огляду МСЕК підтверджується, що позивачу встановлена 2 група інвалідності із-за травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків під час служби в органах поліції. Отже, інвалідність набута позивачем у мирний час, а не під час бойових дій, у т.ч. не під час його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі ЗУ №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Діяльність поліції згідно з ч.2 ст.1 ЗУ №580-VIII спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно з законом.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЗУ №580-VIII структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Статтею вісімдесятою Закону №580-VIII встановлено види спеціальних звань поліцейських. Так відповідно до ч.1 вказаної статті установлюються такі спеціальні звання поліцейських: 1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; капрал поліції; сержант поліції; старший сержант поліції, 2) спеціальні звання середнього складу: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції, 3) спеціальні звання вищого складу поліції: генерал поліції третього рангу; генерал поліції другого рангу; генерал поліції першого рангу.

Суд урахував, що на дату звільнення позивача зі служби він мав спеціальне звання майор поліції, яке відноситься до середнього складу.

Водночас Закон №580-VIII не містить законодавчої дефініції «особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», натомість, застосовує термін «поліцейський» для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції. Також Закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських.

Доводи позивача про те, що відповідно до ЗУ №3551-XII факт отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків є підставою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, суд вважає помилковими з наступних підстав.

Для надання особі статусу інваліда війни відповідно до вимог вищенаведених норм необхідним є існування наступних умов: отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Матеріали справи свідчать, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу інваліда війни.

Водночас віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст.7 ЗУ №3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно із частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а зазначив: «… для надання особі статусу інваліда війни у відповідності до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.».

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18 вказав, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «інвалідів війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, врахувавши вказані вище норми законодавства, висновки Верховного суду та обставини справи, а саме, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків під час служби в органах поліції у мирний час, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст.7 ЗУ №3551-XII.

Зважаючи, що в межах встановлених обставин відповідач діяв з дотриманням встановленого зазначеними нормами права порядку та способу дій, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результати вирішеного спору відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (18005, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 307; ) про:

визнання протиправною відмову, викладену в протоколі від 19 січня 2023 року за №3, у встановленні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов`язання встановити йому, статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 31.03.2023.