Справа № 120/11021/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 березня 2023 р. Справа № 120/11021/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач1), у якому просив суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком від 18.05.2022 № 54;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з часу подання заяви про призначення пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18.05.2022 № 54 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.

Так, позивач вказує, що підставою для відмови стало те, що відповідач 1 не взяв до уваги наявність в позивача посвідчення особи, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серія НОМЕР_1 від 01 грудня 1992, та відмовився визнати наявність необхідного стажу проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993. Згідно з позицією відповідача такий стаж станом на 01 січня 1993 в позивача складав 3 роки 10 місяців 17 днів. Крім того, відповідачем безпідставно не включено до загального страхового стажу період навчання з 01 вересня 1984 по 25 липня 1985, оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; період навчання з 02 лютого 1988 по 30 червня 1988, оскільки довідка №169 від 14 грудня 2021 не містить інформацію про присвоєння кваліфікації.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача інформацію з підтверджуючими доказами про те яким територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

24.01.2023 представник відповідача1 подав відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що довідка № 401 від 05.07.2022 року не була предметом розгляду територіальних органів Пенсійного фонду України, оскільки була видана вже після прийняття рішення. Більш того, вказана довідка також не місить інформацію про присвоєння кваліфікації.

Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 склав 30 років 10 місяців 17 днів.

За наданими довідками №1107 від 01.12.2021 року та №1167 від 21.12.2021 року період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 рік становить 3 роки 10 місяців 17 днів.

З огляду на вказане, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Враховуючи наведене, відповідач1 просить суд відмовити в задоволенні позову.

Так, судом встановлено, що предметом оскарження визначено рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Ухвалою суду від 02.03.2023 залучено в якості другого відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі-відповідач2).

09.03.2023 представник позивача подав заяву, у якій не заперечує проти залучення другого відповідача.

20.03.2023 представник відповідача 2 подав відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком. Страховий стаж позивача становить 30 років 10 місяців 17 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період навчання з 01.09.1984 по 25.07.1985, оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії;

- період навчання з 02.02.1988 по 30.09.1988, оскільки довідка від 14.12.2021 №169 не містить інформації про присвоєння кваліфікації.

Відповідач 2 вказує, що період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 3 роки 10 місяців 17 днів.

Отже, у органів Пенсійного фонду України відсутні будь-які підстави для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення.

Щодо зобов`язання призначити пенсію позивачу, то відповідач 2 вказує, що перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позову.

16.12.2022 позивач надав додаткові пояснення, у яких просив задовольнити позовні вимоги.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

11.05.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач 1 листом від 27.06.2022 повідомив позивача, що за результатами розгляду його заяви було прийнято рішення Пенсійного фонду України від 18.05.2022 № 54 про відмову в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення.

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

18.05.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення № 54 про відмову у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення.

В рішенні вказано, що страховий стаж позивача складає 30 років 10 місяців 17 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період навчання з 01.09.1984 по 25.07.1985, оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії;

- період навчання з 02.02.1988 по 30.09.1988, оскільки довідка від 14.12.2021 №169 не містить інформації про присвоєння кваліфікації.

Також у рішенні вказано, що період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 3 роки 10 місяців 17 днів.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( далі-Закон №1058) визначено, що у солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Щодо доводів відповідача щодо відсутності необхідного періоду проживання позивача в зоні радіоактивного забруднення, суд зважає на таке.

Законом, який спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

За умовами ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас ч.1 ст. 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшення пенсійного віку становить 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, *початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону № 796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз зазначених правових норм вказує на те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII.

Норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону № 796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Згідно з вимогами ст.26 Закону № 1058-IV пенсійний вік позивача становить 60 років, а з урахуванням максимально можливого зменшення пенсійного віку на підставі ст.55 Закону 796-XII - 55 роки.

Як встановлено судом, на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 55 років 4 місяці 7 днів.

Спірним в межах даної справи є час проживання/роботи позивача на території гарантованого добровільного відселення, який давав би їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Судом досліджено наступні документи:

довідку № 169 від 14.12.2021 Вінницького обласного автоучбового комбінату, відповідно до якої позивач з 02 лютого 1988 - 30 червня 1988 навчався в Тульчинському УКФ Вінницького обласного автоучбового комбінату за програмою підготовки водіїв;

довідку Тульчинської міської ради № 401 від 05 липня 2022 про те, що згідно довідки № 169 від 14.12.2021 Вінницького обласного автоучбового комбінату, відповідно до якої позивач з 02 лютого 1988 - 30 червня 1988 навчався в Тульчинському УКФ Вінницького обласного автоучбового комбінату за програмою підготовки водіїв;

довідку Тульчинської міської ради № 1167 від 21.12.2021 про те, що позивач з 17 квітня 1989 - 20 вересня 1993 працював в Тульчинському РайДУ, що підтверджується довідкою Тульчинської міської ради №1167 від 21 грудня 2021 року та відповідними записами в трудовій книжці на ім`я позивача;

довідку Тульчинської міської ради № 1107 від 01.12.2021 про те, що з 23.12.1989 по 02.10.1998 позивач дійсно був зареєстрований та постійно проживав в

АДРЕСА_1 , яке відносилось до населеного пункту категорії № 4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986;

довідку Тульчинської міської ради № 823 від 02.12.21 про те, що позивач з 06.10.1998 постійно проживав та по даний час проживає у селі Клебань Тульчинського району Вінницької області, яке відносилось до населеного пункту категорії № 4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986;

Зазначені довідки видані відповідним суб`єктом владних повноважень, оформлені належним чином та містять всю необхідну інформацію, що стосується встановлення відповідного факту.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" місто Тульчин та село Клебань Тульчинського району Вінницької області, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення (4 зона).

Також суд наголошує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах в постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 01.12.1992.

Таким чином, наявність у позивача відповідного посвідчення надає право користуватися пільгами, визначеними Законом № 796-XII, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Водночас відповідачем не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий позивачу статус скасований.

У даному контексті також слід зазначити, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу, оскільки відповідно до ст.14 Закону № 796-XII до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій, належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше чотирьох років, - категорія 4.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше чотирьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статтею 55 Закону № 796-XII, а також те, що позивач має початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки, та максимальну - 5 років, оскільки встановлено його постійне проживання (роботу) у зоні посиленого радіологічного контролю надалі після 01.01.1993, що становить більше 13 років.

Крім того, відповідачем у спірному рішенні жодним чином не обґрунтовано, чому ним не взято до уваги відповідні довідки і яким чином ним розраховано строк проживання лише 3 роки 10 місяців та 17 днів.

Щодо не зарахування відповідачем страхового стажу періодів навчання з 01.09.1984 по 25.07.1985, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії суд зазначає таке.

Згідно п. «д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховують стаж навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації, в аспірантурі, докторантурі клінічній ординатурі. Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», завданням цього Закону є регулювання суспільних відносин в галузі професійної (професійно-технічної) освіти з метою: забезпечення громадянам України, у тому числі особам з особливими освітніми потребами, а також іноземцям та особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, права на здобуття професійної (професійно-технічної) освіти відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, перепідготовку та підвищення кваліфікації; задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках; сприяння в реалізації державної політики зайнятості населення; забезпечення необхідних умов функціонування і розвитку установ професійної (професійно-технічної) освіти та закладів професійної (професійно - технічної) освіти різних форм власності та підпорядкування.

Як вбачається з копії диплому № НОМЕР_3 від 25.07.1985, виданого на ім`я ОСОБА_1 , що він 01 вересня 1985 вступив до Вінницького СПТУ-22 та 25 липня 1985 закінчив повний курс за професією "Обдирщик алмазов". Диплом видано 25 липня 1985, реєстраційний номер № 33, засвідчений підписами директора училища, заступника директора училища по навчально-виробничій частині (роботі) та печаткою, підпис екзаменаційної комісії відсутній.

Між тим, суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Окрім того, у трудовій книжці позивача містяться записи про навчання позивача в Вінницькому СПТУ-22 (запис №1).

Щодо не зарахування відповідачем страхового стажу періодів навчання з 02.02.1988 по 30.09.1988, оскільки довідка від 14.12.2021 №169 не містить інформації про присвоєння кваліфікації, зазначає таке, що відповідно до довідки №169 від 14.12.2021 Вінницького обласного автоучбового комбінату позивач навчався в Тульчинському УКФ Вінницького обласного автоучбового комбінату за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії "ВС" з 02 лютого 1988 - 30 червня 1988 в групі №25 та 25 червня 1988 отримав свідоцтво № НОМЕР_4 . Саме в свідоцтві зазначається присвоєння кваліфікації, а не в довідці.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зарахування до страхового стажу позивача періодів з 01.09.1984 по 25.07.1985 та з 02.02.1988 по 30.09.1988.

Таким чином, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення № 54 від 18.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Що стосується позовної вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області підтвердити та призначити позивачу з 11.05.2022 пенсію за віком, то враховуючи висновки суду про необхідність зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи та підтвердження проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, то такі позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Також суд звертає увагу, що після винесення рішення про відмову у призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позбавляється технічної можливості доступу до пенсійної справи та виконання рішення суду. Така можливість наявна лише у спеціалістів відділу призначення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, оскільки звертався позивач саме до даного територіального органу Пенсійного фонду України та перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, тому сплачений при зверненні до суду судовий збір, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення № 54 від 18.05.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 11.05.2022 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 )

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000)

Повне судове рішення складено та підписано суддею: 29.03.2023.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна