Справа № 300/715/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" березня 2023 р. справа № 300/715/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_2 ), в інтересах якої діє ОСОБА_3 , 24.02.2023 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач), в якому просить:
1. визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з обчислення та виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника без врахування періодів до страхового стажу померлого годувальника - ОСОБА_4 (надалі також ОСОБА_4 ) з 20.11.1968 по 20.12.1970, з 19.10.1999 по 31.12.2003, а також заробітної плати за 24 календарні місяці за періоди з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003;
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 29.11.2021 в розмірі 50% пенсії, яку отримував померлий годувальник на час настання смерті, з урахуванням:
- до страхового стажу періодів військової служби ОСОБА_4 з 20.11.1968 по 20.12.1970 та періоду роботи з 19.10.1999 по 31.12.2003 на території рф;
3. виплатити недоотримані ОСОБА_1 суми пенсії, починаючи з 29.11.2021.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 01.03.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяв, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.07.2008 до 29.11.2021 перебувала на обліку в пенсійному органі як одержувач пенсії за віком, а з 29.11.2021 перебуває на обліку в пенсійному органі як одержувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
ОСОБА_1 була одружена з ОСОБА_4 , а також зареєстрована з ним за однією адресою вела спільне господарство та перебувала на повному його утриманні.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.11.2021.
Станом на листопад 2021 року (час смерті) розмір пенсійної виплати ОСОБА_4 становив 11 822,25 грн (11 395,83 грн розмір пенсії за віком + 426,42 грн доплата за понаднормовий стаж (23 роки)).
29.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до Калуського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про переведення на пенсію в зв`язку з втратою годувальника.
Рішенням відповідача від 09.12.2021 за о/р НОМЕР_2 ОСОБА_1 переведено на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На звернення позивача із заявою про отримання інформації про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника ГУ ПФУ в Івано-Франківській області листом № 3208-2959/К-02/8-0900/22 від 19.08.2022 повідомило, що при переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника заробітна плата при обчисленні розміру пенсії врахована за період з 01.01.1975 по 31.12.1979, коефіцієнт заробітку 1.35692. Також, переглянуто стаж годувальника, зокрема, до страхового стажу не враховано період військової служби з 20.11.1968 по 20.12.1970, оскільки у довідці, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_3 не вірно зазначена підстава видачі, та період з 19.10.1999 по 31.12.2003 на території російської федерації, оскільки стаж набуто після призначення пенсії годувальнику (тобто після 22.05.2000).

05.09.2022 між адвокатом Шевченко Н.П. та позивачем укладено договір про надання правової допомоги, та представником направлено адвокатський запит до відповідача.

09.09.2022 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило на запит лист та копії матеріалів пенсійних справ ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Позивач, вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (надалі, також Закон № 1058-IV), відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частини 1 статті 10 даного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV, непрацездатними членами сім`ї вважаються, серед іншого, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 3 статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Як передбачає частина 1 статті 37 вказаного Закону, пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

За змістом абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку годувальника чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Виходячи з послідовного аналізу наведених правових норм, слід зазначити, що призначення особі пенсії по втраті годувальника можливе за одночасної наявності двох таких умов у їх сукупності непрацездатність цієї особи (наявність інвалідності або досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та перебування на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування). При цьому, обидві ці умови мають існувати саме на момент смерті годувальника.

Отже, непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, для якого його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, та який й сам одержує пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, подавши при цьому відповідну заяву, документи про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших додаткових документів.

При цьому, суд погоджується із представником позивача, що отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа. Визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника проводиться в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті, тобто від розміру пенсії, яку отримувала померла особа (годувальник) за життя з фактичного її розміру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідала вищевказаним умовам та відповідачем не ставиться зазначене під сумнів, що підтверджується фактом призначення ОСОБА_1 з 29.11.2021 (дати подання позивачем заяви) пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Однак, як слідує із матеріалів справи, відповідачем при призначенні з 29.11.2021 ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, протиправно не враховано розмір пенсії померлого годувальника ОСОБА_4 , який фактично останній отримував до часу смерті.

Так, пенсія у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 з 29.11.2021 обчислена із заробітної плати, що взята за період з 01.01.1975 по 31.12.1979, індивідуальний коефіцієнт заробітку за якими для обчислення пенсії 1,35692, страховий стаж 40 років 6 місяці (коефіцієнт страхового стажу 0.40500).

Разом із тим, суд встановив, що на час смерті ОСОБА_4 отримував пенсію, виходячи із страхового стажу тривалістю 48 років 2 місяці 4 дні (період з 11.02.1971 по 06.06.1983 було враховано в подвійному розмірі згідно абзацу 10 частини 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого за коєний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року) та заробітної плати за 24 календарні місяці період з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003, згідно довідки ЗАТ "Сургуттранс-комплект" № 9 від 05.01.2004, індивідуальний коефіцієнт заробітку за якою для обчислення пенсії становив 4,35982.

На момент смерті ОСОБА_4 , пенсія за віком йому була призначена та виплачувалась з урахуванням періоду військової служби з 20.11.1968 по 20.12.1970 та періоду роботи з 19.10.1999 по 31.12.2003 на території рф, виходячи із заробітної плати за періоди з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003, що відповідачем не заперечується.

Тобто, на момент смерті ОСОБА_4 йому призначена та виплачувалась пенсія за віком з урахуванням вказаних періодів роботи та довідки, що відповідачем не заперечується, а тому виплата пенсії позивачу у зв`язку з втратою годувальника повинна проводитись у відповідному відсотковому співвідношенні до пенсії, яку отримував померлий годувальник саме на час настання смерті, в тому числі з урахуванням наведених вище періодів роботи, довідки.

Як уже зазначалось судом, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 справа № 667/1568/16 та від 06.02.2020 справа № 751/11477/16-а.

Вказані періоди страхового стажу та заробітної плати визначали розмір пенсії годувальника і не оспорювались на момент його смерті, а тому підлягають врахуванню при обчисленні розміру пенсії в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суд констатує на протиправності дій відповідача з обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника без врахування періодів до страхового стажу померлого годувальника - ОСОБА_4 (надалі також ОСОБА_4 ) з 20.11.1968 по 20.12.1970, з 19.10.1999 по 31.12.2003, а також заробітної плати за 24 календарні місяці за періоди з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За таких обставин, суд вважає поданий позивачем адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому, оскільки пенсія на момент смерті годувальнику ОСОБА_4 була призначена та виплачувалась на підставі поданих ним документів, то належним способом захисту порушених прав позивача є перерахунок призначеної пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії, яку отримував померлий годувальник на час настання смерті, в тому числі з урахуванням:

- до страхового стажу періодів військової служби ОСОБА_4 з 20.11.1968 по 20.12.1970 та періоду роботи з 19.10.1999 по 31.12.2003 на території рф;

- заробітної плати за 24 календарні місяці: з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003 згідно довідки ЗАТ «Сургуттранс-комплект» № 9 від 05.01.2004, індивідуальний коефіцієнт заробітку за якою для обчислення пенсії становив 4,35982.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Суд, також, не бере до уваги викладені твердження (щодо перерахунку пенсії, уявного розміру пенсії за віком померлого годувальника тощо) та покликання на правову позицію Верховного Суду у відзиві на позов відповідача, позаяк такі стосуються відмінних правовідносин, в розглядуваному випадку пенсія померлому годувальнику уже була призначена та виплачувалась на час смерті з урахуванням оспорюваних періодів та довідки щодо обчислення пенсії, що не ставилось під сумнів та не оскаржувалось.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, представником позивача доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, то, з огляду на положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку, що подання позову в спірних правовідносинах, з огляду на протиправність дій відповідача щодо невірного обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії, не обмежено строками давності.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

З огляду на предмет спору, подія, з якою слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку.

Отримавши 24.08.2022 лист щодо умов призначення пенсії, представник позивача в інтересах ОСОБА_1 24.02.2022 звернулась до суду із даним позовом, що свідчить про дотримання встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку.

Принагідно зауважити, що на момент подання заяви від 29.11.2021 ОСОБА_1 перебувала у важкому психоемоційному та фізичному стані. Позаяк, 16.11.2021 госпіталізована до КНП "Калуська ЦРЛ", з 25.11.2021 виписана на амбулаторне лікування. Крім того, у зв`язку з введенням воєнного стану, по причині важкого стану здоров`я, з метою лікування, ОСОБА_1 покинула територію України, а повернулась тільки 23.07.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

За наведених підстав та вказаних правових норм, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1 073,60 грн (а. с. 1, 40).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки сплачена нею сума судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) з обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника без врахування періодів до страхового стажу померлого годувальника - ОСОБА_4 з 20.11.1968 по 20.12.1970, з 19.10.1999 по 31.12.2003, а також заробітної плати за 24 календарні місяці за періоди з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 29.11.2021 в розмірі 50% пенсії, яку отримував померлий годувальник на час настання смерті, з урахуванням до страхового стажу періодів військової служби ОСОБА_4 з 20.11.1968 по 20.12.1970 та періоду роботи з 19.10.1999 по 31.12.2003 на території рф; заробітної плати за 24 календарні місяці: з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.11.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 01.10.2002 по 31.12.2003 згідно довідки ЗАТ «Сургуттранс-комплект» № 9 від 05.01.2004, (індивідуальний коефіцієнт заробітку за якою для обчислення пенсії становив 4,35982) та виплатити недоотримані ОСОБА_1 суми пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Представнику позивача та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 );

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.