Справа № 260/690/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2023 року м. Ужгород№ 260/690/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: представник Марамигін П.В.,

відповідача: представник Беляков М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить: 1) визнати дії Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправними в період після 15.11.2022 щодо невжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження № в АСВП 59970133 зі стягнення виконавчого збору; 2) зобов`язати закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору № в АСВП 59970133 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 69158,13 грн.

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження зі стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №51852340 при виконанні виконавчого листа №2п-7701/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом 15.11.2011. За заявою стягувача виконавчий лист суду було повернуто. В подальшому такий виконавчий документ було передано на виконання приватному виконавцю, який виніс постанову про стягненню з боржника основної винагороди. Представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору, однак у задоволенні такого клопотання було відмовлено з огляду на відсутність правових підстав.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позовні вимоги в частині визнання дій Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправними в період після 15.11.2022 щодо невжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження № в АСВП 59970133 залишені без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України.

06 березня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №8899 від 06.03.2023, відповідно до змісту якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби перебував виконавчий лист №2п-7701/10 від 15.11.2011. 31 травня 2019 року до відповідача надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, яку було задоволено, а постанова про стягнення виконавчого збору на підставі ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виведена у окреме виконавче провадження. З огляду на що вважає, що у державного виконавця виник обов`язок з відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51852340. Звертає увагу суду на те, що ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені виключні підстави для закінчення виконавчого провадження, серед яких наведена позивачем підстава відсутня.

В судовому засіданні 30 березня 2023 року представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив, аргументуючи обставинами, наведеними у поданому до суду відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в Ужгородському відділі державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Ужгородський відділ ДВС) перебувало виконавче провадження АСВП №51852340 по примусовому виконанні виконавчого листа №2п-7701/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської 15.11.2011, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кліо» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості в розмірі 691581,31 грн., а також сплачені позивачем судові витрати, а саме: 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 1700,00 грн. судового збору.

31.05.2019 року на адресу відділу надійшла заява від стягувача «Райффайзен Банк Аваль» про повернення виконавчого документа без виконання в порядку п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

03 червня 2019 року на підставі ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Ужгородського відділу ДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору №51852340, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 69158,13 грн.

Одночасно 03 червня 2019 року у зв`язку з надходження заяви стягувача державним виконавцем Ужгородського відділу ДВС, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51852340, в якій, серед іншого, зазначено, що у зв`язку з не виконанням в добровільному порядку постанови про стягнення виконавчого збору така виведена в окреме виконавче провадження та підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця Ужгородського відділу ДВС ВП №59970133 від 05.09.2019 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови №51852340 від 03.06.2019, виданої Ужгородським відділом ДВС.

Вказані постанови ні в адміністративному, ані в судовому порядку оскаржені не були, а тому на момент розгляду даної адміністративної справи є чинними.

Станом на день звернення позивача до суду виконавче провадження №59970133 з примусового виконання постанови Ужгородського відділу ДВС №51852340 від 03.06.2019 завершено не було.

14 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського відділу ДВС із заявою, в якій просив вжити заходів щодо закінчення виконавчого провадження №59970133 зі стягнення виконавчого збору. Така заява аргументована тим, що виконавчий лист №2п-7701/10, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської 15.11.2011, переданий стягувачем на виконання до приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І.

За результатами розгляду такої заяви листом Ужгородського відділу ДВС №8-59970133/22 від 25.11.2022 заявнику було повідомлено, що постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята на підставі ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а тому передбачених ст. 39 вказаного законодавчого акту підстав для закінчення виконавчого провадження нема.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон) (у редакції, чинній станом на день вчинення оскарженої виконавчої дії).

Згідно ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами ст. 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Виконавчий збір, у розумінні норм ч. 1 ст. 27 Закону, - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону).

Відповідно до положень п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі Інструкція) (в редакції, чинній станом на день винесення постанови), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Нормами ч. 3 ст. 40 Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 8 розділу ІІІ Інструкції. Пре цьому такою нормою також передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, законодавчі норми, що регламентують порядок здійснення виконавчого провадження передбачають обов`язок державного виконавця стягувати з боржника виконавчий збір за вчинення дій з примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Спірні правовідносини виникли з приводу необхідності, на думку позивача, закінчити виконавче провадження №59970133 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору з огляду на те, що виконавчий документ в подальшому був скерований стягувачем на примусове виконання до приватного виконавця.

Оцінюючи правомірність таких тверджень позивача, суд виходить з наступного.

Примусове виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51852340 винесено у окреме виконавче провадження №59970133.

Ні постанова про стягнення виконавчого збору, ані постанова про відкриття виконавчого провадження оскаржені ОСОБА_1 не були, а тому на момент розгляду даної адміністративної справи є чинними.

З огляду на що суд розглядає заявлену позовну вимогу крізь призму вищенаведених обставин справи, зокрема, факту не оскарження позивачем таких постанов.

Статтею 39 Закону встановлено виключні підстави закінчення виконавчого провадження. Зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника; 19) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди; 19) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Проте, як вбачається з проведеного правового аналізу передбачених ч. 1 ст. 39 Закону положень, серед таких підстав скерування виконавчого документа на примусове виконання до приватного виконавця відсутня.

Суд зазначає, що державний виконавець при вчинення виконавчих дій зобов`язаний керуватися нормами Закону та не може приймати рішення, що не передбачені таким.

Отже, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: пл. Ш. Петефі, буд. 14, офіс 57, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін