Справа № 140/6696/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/6696/22 пров. № А/857/2060/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі № 140/6696/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій,

суддя в 1-й інстанції Валюх В.М., -

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі позивач, ГУ ДПС у Волинській області) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення фінансових санкцій в розмірі 6800,00грн., застосованих згідно із рішенням від 13.04.2022 №000249-09.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнюючої редакції позовної заяви (а.с.28-29), обґрунтовані тим, що на адресу ГУ ДПС у Волинській області з Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшли матеріали за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а саме: відповідач 05.10.2021 о 15:00, перебуваючи на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив продаж цигарок марки «STRONG» неповнолітньому ОСОБА_2 , чим порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР).

На підставі вказаних матеріалів ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій, яким до відповідача відповідно до абзацу чотирнадцятого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. за продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

Вказане рішення було оскаржене відповідачем, проте рішенням ДПС України від 25.07.2022 №5709/3/99-00-06-03-02-09 рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідач фінансові санкції добровільно не сплатив, а тому позивач просив стягнути з відповідача до місцевого бюджету заборгованість з фінансових санкцій у розмірі 6800,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 адміністративний позов задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету заборгованість з фінансових санкцій у розмірі 6800 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, зокрема, просив скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі №140/6696/22 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також невірно застосував норми процесуального та матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, зокрема, що суд першої інстанції без доведення прийняв позицію позивача щодо правомірності рішення №000249-09 від 13.04.2022. Висновки суду першої інстанції про те, що обставини правомірності прийняття вказаного рішення не входять до предмету доказування у цій справі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вказане є порушенням презумпції невинуватості особи.

Апелянт повторно навів доводи протиправності рішення №000249-09 від 13.04.2022 та особливу увагу акцентував на тому, що він вже поніс покарання та сплатив штраф за порушення, яке зафіксовано протоколом від 05.10.2021 та відповідно до приписів ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Рішення суду про стягнення не може ґрунтуватися на рішенні позивача про застосування фінансових санкцій без з`ясування правомірності останнього. Оскільки відповідач припинив підприємницьку діяльність і зареєстрований безробітним у Луцькому МЦЗ, а тому не мав коштів для сплати судового збору за подання позову про визнання протиправним вказаного рішення про застосування штрафних санкцій, то вирішив відстоювати свої інтереси шляхом подання відзиву. Відповідач акцентував увагу, що він має право на власний розсуд обирати спосіб захисту своїх прав: пасивний (невизнання позову, заперечення проти нього) або активний (зустрічний позов).

Також апелянт стверджує про порушення позивачем строку звернення до суду із цим позовом, який повинен становити три місяці, а не шість, як протиправно визначено судом першої інстанції. Оскільки рішення від 13.04.2022 вручене позивачу 20.04.2022, відповідач скористався правом на адміністративне оскарження, строк звернення до суду із цим позовом завершився ще у липні 2022 року, в той час як до суду із цим позовом відповідач звернувся у жовтні 2022 року.

Причин продовження тримісячного до шестимісячного строків не обґрунтовано.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 з 14.06.1995 по 10.02.2022 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (основний вид діяльності «47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами»), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.38-39).

14.02.2022 за вх.№2507/5 на адресу ГУ ДПС у Волинській області з Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшли матеріали за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП, а саме: відповідач 05.10.2021 о 15:00, перебуваючи на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив продаж цигарок марки «STRONG» неповнолітньому ОСОБА_2 , чим порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-ВР (а.с.6-12).

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 22.10.2021 №853 визнано винним та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн (а.с.7), який було сплачено, що підтверджується квитанцією та листом департаменту фінансів, бюджету та аудиту Луцької міської ради від 18.11.2022 №13.1-9/336/2022 (а. с.45-46).

13.04.2022 ГУ ДПС у Волинській області, на підставі вказаних матеріалів, прийняло рішення №000249-09 про застосування фінансових санкцій, яким до відповідача відповідно до абзацу чотирнадцятого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00грн за продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років (а.с.15).

Копія вказаного рішення була скерована відповідачу згідно із супровідним листом від 13.04.2022 №3180/6/03-20-09-01-15 (а.с.14) та вручена 20.04.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14 зворот).

Вказане рішення було оскаржене відповідачем, проте рішенням ДПС України від 25.07.2022 №5709/3/99-00-06-03-02-09 рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення (а.с.32).

За відповідачем обліковується заборгованість зі сплати фінансових санкцій у сумі 6800,00 грн, про що надано витяг з АІС «Податковий блок» (а. с. 17).

Оскільки відповідачем добровільно вказану заборгованість не погашено, позивач, на виконання своїх повноважень, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив із того, що скільки рішення про застосування фінансових санкцій від 13.04.2022 №000249-09 у встановленому порядку не скасоване та є чинним, за відповідачем обліковується заборгованість з фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн, доказів сплати фінансових санкцій відповідач до суду не подав, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з фінансових санкцій у вказаному розмірі підлягають до задоволення.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №481/95-ВР).

Згідно п. 2 ч.ч. 1, 4, 5 ст. 15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, зокрема, особам, які не досягли 18 років.

Якщо у продавця пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння виникли сумніви щодо досягнення 18-річного віку покупцем, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, продавець повинен звернутися до такого покупця з вимогою пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що підтверджує його вік.

У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння такій особі забороняється.

Частинами 1, 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 17 Закону №481/95-ВР рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

У разі невиконання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 5, 6 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (з наступними змінами та доповненнями), підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним (ДПС та її територіальні органи), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держпродспоживслужби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.

Пунктами 10, 11 цього ж Порядку передбачено, що у разі невиконання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) рішення про застосування фінансових санкцій протягом 30 днів після його отримання сума санкцій стягується на підставі рішення суду.

Суми фінансових санкцій, стягнені відповідно до цього Порядку, зараховуються до бюджету згідно із законодавством.

Рішення про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено у місячний термін в установленому законодавством порядку (п. 13 Порядку).

Відповідно до підпункту 19№.1.14 п. 19№.1 статті 19№ Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Відповідно до п. 20.1.19 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Стосовно строку звернення до суду із цим позовом колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 122 КАС України).

Оскільки апелянт у апеляційній скарзі сам зазначає про оскарження рішення №000249-09 від 13.04.2022 в адміністративному порядку, рішення про результати розгляду скарги винесено 25.07.2022 (залишено без змін рішення від 13.04.2022), а до суду позивач звернувся 12.10.2022, суд апеляційної інстанції, з врахуванням наведених правових норм, погоджується з позицією суду першої інстанції про своєчасне звернення до суду із цим позовом в межах тримісячного строку.

Щодо покликань апелянта про неврахування судом першої інстанції позиції позивача щодо протиправності рішення від №000249-09 від 13.04.2022 та його відзиву, колегія суддів проаналізувавши зміст відзиву на позовну заяву від 21.11.2022 вважає вірною позицію суду першої інстанції щодо таких покликань.

Діcйно доводи відзиву на позовну заяву фактично зводяться до незгоди із рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій, яке відповідач вважає неправомірним з огляду на порушення контролюючим органом строків та форми його прийняття, відсутності у нього статусу підприємця на момент прийняття рішення, та подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, підтверджується, що рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій відповідач оскаржив в адміністративному порядку та рішенням ДПС України від 25.07.2022 №5709/3/99-00-06-03-02-09 вказане рішення залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення (а.с.32).

Доказів оскарження рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій відповідачем у судовому порядку у спосіб подання окремого позову або ж зустрічного позову у цій справі, не надано.

В контексті викладеного, висловлення аргументів стосовно протиправності рішення від 13.04.2022 у відзиві на цю позовну заяву не може вважатися оскарженням означеного рішення, оскільки у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову (ч. 1 ст. 162 КАС України).

Колегія суддів також погоджується з тим, що обставини правомірності прийняття рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 про застосування фінансових санкцій не входять до предмета доказування у цій справі, позаяк, враховуючи приписи ч.ч. 4, 5 ст. 17 Закону №481/95-ВР, п.п. 10, 11 Порядку №790, встановленню у цій справі підлягають обставини прийняття контролюючим органом рішення про застосування фінансових санкцій та його невиконання протягом 30 днів після отримання.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на час вирішення даного спору рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.04.2022 №000249-09 в частині застосування фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн залишене в силі, які не сплачені відповідачем в добровільному порядку, а тому позовні слід задовольнити шляхом стягнення з відповідача до місцевого бюджету фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн..

Колегія суддів вважає доводи апелянта не переконливими та не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідачів не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі №140/6696/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 29 березня 2023 року