Справа № 640/10850/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

27 березня 2023 року

м. Київ

справа №640/10850/21

адміністративне провадження № К/990/8792/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, треті особи: Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, в якій позивач простить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо невжиття необхідних заходів для забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері соціального захисту осіб, яким призначено пенсію на підставі Закону № 2262-ХІІ та які набули право на її перерахунок у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2017 № 704;

- зобов`язати відповідача направити, через Пенсійний Фонд України, до Головного управління Пенсійного Фонду України у місті Києві відповідне повідомлення з дозволом на проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи із розміру і складу усіх видів грошового забезпечення, що зазначені у довідці від 13.10.2018 № 2/6 - 1599;

- стягнути з Державного бюджету України, компенсацію за завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 448 976,00 (чотириста сорок вісім тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини п`ятої та пункту 1, 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо фундаментального значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовної практики скаржник вказує на розбіжність у судовій практиці Окружного адміністративного суду міста Києва та Шостого апеляційного адміністративного суду, яка полягає в тому, що на відміну від судових рішень у справах № 640/6502/20, № 640/9144/20 ті ж суди у справах № 640/10850/21, № 640/5729/20 за позовами ОСОБА_1 віднесли до предмету доказування обставини, що вказують на відповідність чи невідповідність повноважень відповідача, які ним були застосовані у спірних правовідносинах, вимогам закону, оскільки саме повноваження відповідача у розумінні судів належали до предмету спору, а не права позивача, як у справах № 640/6502/20 та № 640/9144/20.

Однак, вказане обґрунтування не дає підстави вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Разом з тим, скаржник з посиланням на підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що в адміністративній справі № 640/10850/21 судами допущено об`єднання в одне судове провадження позовні вимоги, які належить вирішувати суду адміністративної юрисдикції, разом із позовною вимогою про відшкодування матеріальних збитків, яку належить вирішувати суду цивільної юрисдикції у цивільній справі за позовом звернутим до держави Україна.

Позивач вважає, що при зверненні до суду в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України із вище окресленим цивільним позовом, у ОСОБА_1 можуть виникнути труднощі із доведенням перед судом цивільної юрисдикції обставин, відповідно до яких, рішення ОАСК від 31.08.2022 у справі № 640/10850/21 не стосується позовної вимоги про відшкодування матеріальних збитків, оскільки, згідно приписів ст. 5, 19, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, сама по собі така позовна вимога не може належати до предмету адміністративного позову.

У контексті вказаного Суд зазначає, що посилання на наявність обставин, передбачених підпунктом "б" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не містять достатніх обґрунтувань, скаржник не зазначає, які саме обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, хоче спростувати позивач та при розгляді якої справи, проте позбавлений такої можливості.

При цьому слід зауважити, що сам же скаржник вказує про лише намір звернутися до суду в порядку цивільного судочинства в майбутньому, а тому не зазначає конкретного номеру справи, при розгляді якої скаржник буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням.

Тому такі обґрунтування касаційної скарги не можуть сприйматись судом як виключний випадок, передбачений частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також скаржник вважає, що справа № 640/10850/21 має виняткове значення для його прав, оскільки у вказаній справі позивач став жертвою свавілля, допущеного з боку судів першої та апеляційної інстанцій, яке полягає у втручанні в його особисті немайнові права, зокрема, у право на визнання з боку органу державної влади правосуб`єктності громадянина України ОСОБА_1 , а саме у право на визнання з боку суду його правоздатності, як особи, яка може вільно визначати свою процесуальну поведінку в адміністративній справі.

Однак Суд зауважує, що в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. За відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України посилання скаржника на винятковість справи не може бути визнана Судом прийнятною.

Водночас Суд не бере до уваги посилання скаржника на неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19, оскільки правовідносини у вказаній справі та справі, що розглядається, не є подібними.

У справі № 520/2098/19 спір виник щодо невиготовлення та ненаправлення обласним військовим комісаріатом до управління Пенсійного фонду України нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, а у справі, що розглядається, позивач оскаржує бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо невжиття необхідних заходів для забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері соціального захисту осіб, яким призначено пенсію на підставі Закону № 2262-ХІІ та які набули право на її перерахунок у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2017 року № 704.

Отже, правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2098/19 є нерелевантними до спірних правовідносин, а тому не підлягають застосуванню.

Водночас скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Суд надавши належну оцінку матеріалам касаційної скарги, дійшов висновку, що скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вказав: які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування вказаного вище висновку; за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 у справі № 640/10850/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, треті особи: Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя Т.Г. Стрелець