Справа № 480/4641/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 р.Справа № 480/4641/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамант-Суми" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, по справі № 480/4641/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамант-Суми"

до Міністерства культури та інформаційної політики України

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адамант-Суми» (далі - позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства культури і політики України (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Міністерства культури та інформаційної політики України від 31.12.2020 № 953/6.11.6 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, якою на ТОВ «Адамант-Суми» накладено штраф у розмірі 170000 грн..

Рішенням Сумського окружного адміністративного від 21.09.2021 у справі № 480/4641/21 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант-Суми» до Міністерства культури і політики України про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права щодо вирішення питання відсутності у позивача дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земельних робіт у сукупності тих доказів, які надані до матеріалів справи; неправильно оцінені ці письмові докази, що призвело до невірних висновків по суті справи; та не застосовані висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, на застосуванні яких наполягав позивач, що є порушенням норм процесуального права; та просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення № 480/4641/21 від 21.09.2021 року та прийняти нове рішення, яким позов позивача задовольнити повністю, визнати протиправною та скасувати постанову Міністерства культури та інформаційної політики України від 31.12.2020 № 953/6.11.6 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, якою на ТОВ «Адамант-Суми» накладено штраф у розмірі 170000 грн.; стягнути з Міністерства культури та інформаційної політики України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Адамант-Суми» (, місцезнаходження: вул. Горького, 21/1, м.Суми) понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи: 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу; 2270 грн судового збору, сплаченого за подання позову та 3405,00 грн за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач також зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що всі надані позивачем дозвільні документи не є дозволами, які визначені у ч. 4 ст. 32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», а також зазначив, що на його думку, суд першої інстанції не врахував і неправильно розтлумачив положення ст. 35 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» та помилково ототожнив повноваження фізичної особи виконавця земельних робіт та повноваження позивача користувача земельної ділянки і замовника таких земельних робіт, дійшовши до висновку, що позивач зобов`язаний отримати вказаний дозвіл на земельні роботи замість фізичної особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем та ПП «Алмаз» (правонаступником якого у спірних правовідносинах є позивач) протягом значного періоду часу здійснюється будівництво об`єкту «Адміністративно-розважальний комплекс» по вул. Воскресенська, 12/1 у м. Суми.

31.12.2021 відповідачем, на підставі акту візуального обстеження від 26.10.2020, складеного начальником відділу охорони пам`яток архітектури управління планування, забудови територій та охорони пам`яток архітектури Департаменту містобудування та архітектури Сумської ОДА, та акту про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 01.12.2020, була прийнята оскаржувана постанова №953/6.11.6 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, якою на ТОВ «Адамант-Суми» накладено штраф у розмірі 170000 грн.

Відповідно до змісту вказаної постанови відповідачем встановлено, що за адресою: вул. Воскресенська, 12/1 у м. Суми, в Центральному історичному ареалі, комплексній охоронній зоні вздовж вул. Петропавлівської та вул. Соборної, а також поряд з пам`яткою архітектури національного значення Спасо-Преображенським собором (постанова Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 р. №970, охорон. № 617) проводяться будівельні роботи на об`єкті «Адміністративно-торговельний розважальний комплекс» по вул. Воскресенська, 12/1 у м. Суми. Замовник - ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ». Будівельні роботи здійснюються з порушенням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», а саме: роботи проводяться без дозволу на проведення земляних робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини. У вказаній постанові відповідач зазначив, що з моменту початку робіт ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ» дозвіл на проведення земляних робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, не отримано.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем дозвільні документи не є дозволами, які визначені ч.4 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки видані не органом охорони культурної спадщини та за своїм змістом не дозволяють проводити земельні роботи у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 17 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, об`єктах всесвітньої спадщини, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.

Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що для проведення будівельних, земляних робіт на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, необхідний відповідний дозвіл, який видається Міністерством культури та інформаційної політики України. Проведення вказаних робіт без отримання такого дозволу забороняється.

Згідно з положеннями частини третьої статті 17 Закону №3038-VI для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.

Статтею 1 Закону №1805-ІІІ визначено, що історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Частиною третьою статті 32 Закону №1805-ІІІ встановлено, що з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 878 від 26.07.2001 р. «Про затвердження Списку історичних населених місць України» м. Суми занесено до списку історичних населених місць України.

Наказом Міністерства культури України від 22.11.2012 р. за № 1364 затверджено межі та режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Суми, визначених науково- проектною документацією, розробленою Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень.

Згідно з вказаною науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Суми», у складі генерального плану міста земельна ділянка за адресою : вул. Воскресенська, 12/1 у м. Суми, розташована в межах Центрального історичного ареалу, комплексної охоронної зони вздовж вул. Петропалівської та вул. Соборної, а також поряд з пам`яткою архітектури національного значення Спасо-Преображенським собором.

Працівником управління охорони культурної спадщини Мінстерства культури України було проведено візуальне обстеження центральної частини м. Суми та встановлено проведення будівництва розважального комплексу в охоронній зоні Спасо-Препображенського собору без дозволу на проведення земляних робіт, що видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що виступає негативним чинником по відношенню до пам`ятки архітектури національного значення. Також встановлено, що з моменту початку робіт ТОВ «Адамант- Суми» дозвіл на проведення земляних робіт, що видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, не отримувало. За наслідками обстеження відповідачем складений акт візуального обстеження від 26.10.2020 р., акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 01.12.2020 року, та прийнята постанова про застосування до позивача фінансової санкції за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 31.12.2020 року у відповідності до ч. 1 ст. 44 та ст. 45 закону України «Про охорону культурної спадщини".

Згідно ч.1 ст. 44. ЗУ «Про охорону культурної спадщини» відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:

- за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Згідно ст. 45. ЗУ «Про охорону культурної спадщини» фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.

Підставою винесення постанови про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини № 953/6.11.6 від 31.12.2020 є порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», а саме проведення робіт без дозволу на проведення земляних робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що може завдати шкоду пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареолам міста.

В обгрунтування про незгоду з вказаною постановою позивач посилається на те, що він отримав всі необхідні документи для проведення будівництва, а саме:

- Дозвіл Інспекції ДАБК у Сумській області на виконання будівельних робіт від 28.07.2012, СМ№9;

- Дозвіл Зарічної районної адміністрації Сумської міської ради №269 від 18.09.2007, який дозволяє ПП «Алмаз» виконувати земельні роботи по будівництву Адміністративно-торговельно розважального комплексу по вул. Воскресенська, 11, також до вказаного дозволу надано лист узгодження у якому органи, підприємства та установи у м. Суми погоджують проведення робіт;

- Дозвіл Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області на виконання будівельних робіт №479/2008 від 05.09.2008, який дозволяє ПП «Алмаз» виконання будівельних робіт з будівництва Адміністративно-торговельно розважального комплексу по вул. Воскресенська, 12/1;

- Дозвіл Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради за №84 від 23.05.2007, який дозволяє ПП «Алмаз» виконання будівельних робіт з будівництва Адміністративно-торговельно розважального комплексу по вул. Воскресенська, 12/1;

- Лист Охоронної археологічної служби ДП «Науково-дослідний центр» ІА НАН України за №314/10-08-01 від 10.08.2007, за змістом якого вказана служба не заперечує проти будівництва об`єкту позивача;

- Лист Управління культури і туризму Сумської ОДА за №15/1071 від 13.08.2008, у якому вказаний орган не має заперечень щодо проведення будівельних робіт.

Колегія суддів дослідивши зміст вказаних документів дійшла висновку, що вони не є дозволами на проведення будівельних, земляних робіт в розуміння ч. 4 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки видані не центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини

Доводи позивача в апеляційній скарзі про неврахування судом першої інстанції, що перед початком будівництва 11.05.2007 Державною службою з питань національної спадщини Міністерства культури і туризму України виконавцю цих робіт фізичній особі, ОСОБА_1 виданий дозвіл на проведення археологічних розвідок, розкопок, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою за №22-155/07, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступногго.

Так зі змісту вказаного дозволу випливає, що він виданий завідуючому відділу давньоруської та середньовічної археології Інституту археології НАН України, на проведення археологічних досліджень об`єктів культурної спадщини: різночасові археологічні об`єкти на території Сумської фортеці (вул. Козацький Вал, 1; вул.20 років Перемоги; вул. Воскресенська у м.Суми), характер мета досліджень - охоронні, вид робіт - розкопки. Отже, вказаний дозвіл дозволяє проведення фізичній особі археологічних науково-охоронних досліджень у вигляді розкопок та не містить приписів щодо дозволу на проведення будівельних, земляних робіт позивачеві або ПП «Алмаз».

Посилання позивача на договір №24/12 від 01.06.2007 по проведенню охоронних археологічних робіт в зоні будівництва адмінбудинку по вул. Воскресенській, 12/1 у Суми, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки вказаний договір укладений між позивачем (замовник) та ДП Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України» Інституту археології НАН України (виконавиць) та має предмет договору «проведення охоронних археологічних робіт в зоні будівництва адмінбудинку по вул. Воскресенській, 12/1 у Сумах».

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що на початок будівельних робіт У ПП «Алмаз», правонаступником якого є позивач, були всі наявні на той час документи, що дозволяють проведення будівництва, виходячи з наступного.

Так відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції станом на 2007 рік) на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

У відповідності до п. 22 ст. 5 вказаного Закону (в редакції станом на 2007 рік) до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини належить надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.

Колегія суддів зазначає, що на виконання вказаного закону постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.2002р. за № 316 затверджено Порядок видачі дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою на території України (далі по тексту Порядок),який чинний і на даний час, за приписами п. 4 якого археологічні розвідки, розкопки, інші земляні роботи на об`єктах культурної спадщини проводяться лише за наявності дозволів, які видаються Мінкультури. Форми дозволів затверджуються Мінкультури.

Отже, на час початку будівництва діючим на той час законодавством було передбачено можливість проведення будь-яких земляних робіт на об`єктах культурної спащини лише за наявності спеціального дозволу, виданого Мінкультури.

Доводи позивача щодо невірного тлумачення судом першої інстанції положень ст.35 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» та помилкового незастосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів від 13.03.2002 №316, помилкове ототожнення повноважень фізичної особи виконавця земельних робіт та повноваження позивача користувача земельної ділянки і замовника таких робіт, колегія суддів вважає безпідставними та зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 35 зазначеного Закону (в редакції станом на час притйняття оспорюваної постанови) проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою, здійснюються за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що видається виконавцю робіт - фізичній особі, і за умови реєстрації цього дозволу у відповідному органі охорони культурної спадщини.

Аналіз цієї норми свідчить, що вона вимагає отримання дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць для фізичних осіб - виконавців відповідних робіт. Вона не покладає обов`язок отримання такого дозволу на юридичних осіб - замовників будівництва або підрядників.

Однак, вимоги щодо отримання будь-якими особами, в тому числі і юридичними особами, що проводять будівництво та земельні роботи, дозволу на виконання будівельних, земляних робіт на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць містяться у ч. 4 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Саме у зв`язку з порушенням позивачем ч. 4 ст. 32, а не ст. 35 Закону були застосовані відповідачем фінансові санкції.

Колегія суддів зазначає, що приписи ст.ст. 32, 35 зазначеного Закону кореспондуються з положеннями Порядку № 316.

Так, у відповідності до п. 5 Порядку № 316 дозвіл на проведення археологічних розвідок, розкопок видає Мінкультури на ім`я фізичної особи - наукового працівника за наявності у нього кваліфікаційного документа (відкритого листа), виданого Інститутом археології Національної академії наук, копія якого залишається у Мінкультури.

Згідно з п.6 Порядку № 316 дозвіл на проведення інших земляних робіт видається Мінкультури за офіційною заявою органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу охорони культурної спадщини обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, дирекції державних заповідників та музеїв-заповідників, інших заінтересованих осіб.

Для проведення земляних робіт на ділянках з недослідженим археологічним культурним шаром або окремими недослідженими об`єктами культурної спадщини необхідно отримати дозвіл на проведення археологічних розвідок, розкопок.

На виконання вказаної постанови наказом Міністерства культури і мистецтв від 07.06.2002 р. за № 364 затверджено окремо форму дозволу на проведення земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць та форму дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок.

Отже, наведеними нормативними актами запроваджено наступні види дозволів:

- на проведення археологічних розвідок, розкопок, що видаються на ім`я фізичної особи - наукового працівника;

- на проведення будь-яких земляних робіт, що видається зацікавленій особі.

Таким чином, як на початок виконання будівельних, земляних робіт позивачем так і на час прийняття спірної постанови законодавчо була встановлена заборона на проведення будівельних, земляних робіт без наявності дозволу центрального органу виконавчої влади, реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, форма та порядок видачі якого визначені у Порядку № 316 та наказі Міністерства культури і мистецтв від 07.06.2002 р. за № 364.

З приводу доводу позивача щодо застосування правового висновку, наведеного у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 826/5755/17, від 27.07.2022 року за № 813/3269/17 колегія суддів зазначає, що предмет спору у вказаних справах є різними, так судом касаційної інстанції зроблені висновки щодо законності припису, яким ставилися вимоги про необхідність отримання документу дозвільного характеру, крім того висновки Верховного Суду стосувалися порушення позивачами приписів ст. 6-1, ч. 1 ст. 35 закону України «Про охорону культурної спадщини, також за обставинами справи № 826/5755/17 будівництво об`єкта було розпочато за наявності дозволу Головного управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №08 від 25.01.2007, при цьому у даній справі спірним є питання щодо порушення позивачем ч. 4 ст. 32 вказаного Закону, правомірності застосування фінансової санкції та наявність права у позивача на проведення робіт без наявності дозволу, передбаченого законом.

Колегія суддів зазначає, що визначальним у вирішенні вказаної справи є наявність права у позивача на проведення будівництва та земельних робіт у межах зони охорони пам`ятки архітектури національного значення, історичного ареалу м. Суми з огляду на заборону встановлену ч. 4 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на проведення будівництва у зазначених місцях без отримання відповідного дозволу.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не було враховано погодження робочого проекту на будівництво Державною службою з питань національної культурної спадщини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законом передбачена заборона на проведення будівельних, земляних робіт без відповідного дозволу, а погодження робочого проекту не свідчить про отримання дозволу на виконання робіт.

Доводи позивача, що він не мав можливості реалізувати своє право на подання письмових пояснень протягом трьох днів з моменту отримання акта, чим на думку позивача, порушено ч.2 ст.45 Закону України «Про охорону культурної спадщини», колегія суддів вважає безпідставними у зв`язку з наступним.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 01.12.2020 було надіслано ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ» рекомендованим листом 04.12.2020, однак будь-яких доказів вказаного направлення відповідач суду не надав. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.45 Закону України «Про охорону культурної спадщини», основною метою вказаного направлення є надання можливості особі надати пояснення у зв`язку з виявленими порушеннями, тобто не отримання позивачем акту про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. При цьому суд також враховує, що позивач всі свої пояснення та доводи для скасування постанови мав можливість викласти, як в позовній заяві так і у відповіді на відзив.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови Міністерства культури та інформаційної політики України від 31.12.2020 № 953/6.11.6 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при винесенні рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 року по справі № 480/4641/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамант-Суми" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 по справі № 480/4641/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 28.03.2023 року