Справа № 640/25069/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 березня 2023 року

м. Київ

справа №640/25069/21

адміністративне провадження № К/990/9245/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,

перевірив касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - Апарат ВР України), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні з 27 листопада 2014 року до 12 серпня 2021 року, з 29 серпня 2019 року до 12 серпня 2021 року; зобов`язати Апарат ВР України виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні з 27 листопада 2014 року до 12 серпня 2021 року, з 29 серпня 2019 року до 12 серпня 2021 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Апарату ВР України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні з 27 листопада 2014 року по 12 серпня 2021 року. Зобов`язано Апарат ВР України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 27 листопада 2014 року по 12 серпня 2021 року. Визнано протиправною бездіяльність Апарату ВР України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні з 29 серпня 2019 року по 12 серпня 2021 року. Зобов`язано Апарат ВР України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29 серпня 2019 року по 12 серпня 2021 року.

10 березня 2023 року Апарат ВР України подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі підпунктів «а», «в», «г» частини п`ятої та пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Порядок розгляду справ за правилами спрощеного позовного провадження, визначений Главою 10 КАС України.

Так, частинами першою - другою статті 257 КАС України установлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року розгляд справи призначено та справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судом касаційної інстанції не встановлено.

В обґрунтування касаційної скарги представник Апарату ВР України, зокрема, вказав на помилкове віднесення судом першої інстанції справи до категорії справ незначної складності, так як за оскарженим судовим рішенням позивачу необхідно виплатити суми, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд відхиляє такі аргументи так як, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України). До таких винятків, зокрема, відносяться справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас предметом спору у цій справі є стягнення компенсації за статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на користь працівника, а не рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого саме цим суб`єктом може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, як помилково, вважає заявник.

У касаційній скарзі заявник також зазначив, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить суспільний інтерес та має виняткове значення, з посиланням на низку звернень помічників-консультантів народних депутатів України до суду з подібними позовами до Апарату ВР України за аналогічних обставин, що, на думку, заявника, свідчить про їхню привілейованість за ознаками їхнього місця роботи, посади, так як створено «нерівні умови перед законом і судом для всіх учасників справи , через що вони мають більше прав на судовий захист у порівнянні з іншими громадянами України»

Верховний Суд відхиляє такі доводи через їхню суб`єктивність, оскільки, вирішуючи такі спори, суди надають правову оцінку в залежності від обставин, встановлених у кожному конкретному випадку. Водночас представник Апарату ВР України жодним чином не спростувала висновки судів та не обґрунтувала в чому саме полягає винятковість саме цієї справи та її значення для формування практики, із зазначенням новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а лише послалася на неналежну оцінку судів обставин, що не стосуються предмета спору у цій справі, так як вирішуючи цей спір суди виходили із обставин, установлених судами у іншій справі №640/23689/19, у якій судом вже вирішено спір щодо права позивача на отримання компенсації за невикористані відпустки. Крім того, Суд також не погоджується з доводами заявника про те, що справа є винятковою, оскільки мотиви скарги в цій частині зводяться до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №755/12623/19 та посилань на те, що наразі ОСОБА_1 продовжує працювати, а тому не має права на компенсацію, передбачену статтею 117 КЗпП України. Однак спірні правовідносини у цій справі є відмінними від тих, що були предметом спору у справі №755/12623/19, спір у якій вирішено судом касаційної інстанції саме на користь позивача.

Суд також не бере до уваги аргументи заявника про те, що справа становить суспільний інтерес, оскільки наявність «суспільного інтересу» як обставини, що може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за кількісними та якісними критеріями як-от: суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій); інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій). Водночас мотиви скарги зводяться до можливого невиконання Апаратом ВР України своїх зобов`язань щодо виплати заробітної плати перед іншими працівниками та неможливості виконувати свої повноваження щодо забезпечення безперебійної роботи ВР України, що є суб`єктивними чинниками і не свідчить про наявність суспільного інтересу. Аналіз мотивів касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не свідчить про наявність підстав для відкриття провадження у справі за підпунктом «в» частини п`ятої статті 328 КАС України, так як заявником не наведено вмотивованих аргументів, що дозволили стверджувати, що формування Верховним Судом висновку щодо застосування певних норм у цій справі, буде мати вплив на права та інтереси спільноти з метою реалізації їхніх прав щодо певного суспільного блага.

Верховний Суд відхиляє аргументи заявника про щодо недотримання судами приписів пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, так як представником Апарату ВР України не конкретизовано, які саме докази не досліджено судами, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а доводи в цій частині зводяться до окремих цитат з постанови Верховного Суду, з посиланням лише на обставини цієї справи та власних суб`єктивних роздумів щодо можливих дій позивача, які він, на думку заявника мав вчиняти.

Суд також зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а заявник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на відхилення Верховним Судом, зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Апарату Верховної Ради України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська