Справа № 620/17059/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року Чернігів Справа № 620/17059/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Заяць О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування п. 9.1. Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 196 від 19.08.2020.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що наказ відповідача підлягає скасуванню, зважаючи на те, що у пункті 4 розділу ІІІ Інструкції відсутня норма щодо необхідності календарної вислуги в 5 років для отримання компенсації.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.202 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Чернігівського кружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 прийнято справу до провадження судді Заяць О.В. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позов відповідач заперечував щодо доводів позивача та вказав про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на відсутність належної календарної вислуги на момент звільнення, по що було винесено зміни згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 196 від 19.08.2020 в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 67 від 17.03.2020. Відповідач вказав, що позивач при звільненні з військової частини заяву (рапорт) не направляв (не подавав) відповідно до Порядку № 178 щодо отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації. Також зазначив, що в наказі командира військової частина НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2020 № 196 було помилково вказано компенсація за неотримане речове майно в сумі 17292,96 гривень, про що начальником речової служби капітаном ОСОБА_2 було подано рапорт від 19.08.2020 про скасування даного пункту і наказом від 19.08.2020 № 196 внесено зміни, так як ОСОБА_1 з 18.06.2020 повторно призвався на військову службу у військову частину НОМЕР_2 і на вимогу військової частини НОМЕР_2 було передано речовий атестат за № 3140 серія АА без врахування компенсацій до виплати за неотримане майно.

Частиною першою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом з 17.03.2017 до 17.03.2020, що підтверджується контрактом від 17.03.2017 /а. с. 5-6/.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 67 від 17.03.2020 позивач був звільнений з військової служби у запас на підставі ст. 26 частини 5 пункту 2 підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; з 17 березня 2020 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вислуга років станом на 17 березня 2020 року: календарна 03 роки; пільгова 01 рік 11 місяців 02 дні.

Відповідно до цього наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 67 від 17.03.2020 було вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 17 292,96 гривень /а. с. 11/.

25.09.2021 позивач звернувся із заявою до військовій частини НОМЕР_1 , в якій просив надати копію грошового атестату та роз`яснення: на підставі чого він до цього часу не отримав грошову компенсацію за речове майно /а. с. 8/.

Відповідач листом від 04.10.2021 № 1912 повідомив позивача про те, що зважаючи на відсутність належної календарної вислуги на момент звільнення старшого солдата ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 , відсутні підстави для нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно, про що було внесено зміни згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 196 від 19.08.2020 в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 67 від 17.03.2020 /а. с. 9-10/.

Також цим листом позивачу надано копію витягу з наказу командира військовій частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 67 від 17.03.2020 та копію витягу з наказу командира військовій частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 196 від 19.08.2020 /а. с. 11, 12/.

Підпунктом 9.1 пункту 9 витягу із наказу командира військовій частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 196 від 19.08.2020 внесено зміни в пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2020 № 67, а саме: «Виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 17 292,96 гривень (сімнадцять тисяч двісті дев`яносто дві грн. 96 коп.)» - надалі вважати недійсними /а. с. 31/.

Підставою цього наказу слугував рапорт від 19.08.2020 № 7581 начальника речової служби капітана ОСОБА_2 /а. с. 29/.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 19.11.2021 старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 18 червня 2020 року по теперішній час /а. с. 7/.

Проходження військової служби у військовій частині-польовій пошті НОМЕР_3 (згідно з контрактом) та у військовій частині НОМЕР_2 підтверджується також військовим квитком серії НОМЕР_4 від 11.02.1993 /а. с. 4/.

Вважаючи п. 9.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 196 від 19.08.2020 протиправним та таким, що підлягає скасування, позивач звернувся до суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частиною першою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з пунктом 4 розділу ІІІ якої, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до пункту 3 цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає: 1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) ; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств.

З наведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Також згідно із пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Водночас умовою для виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що для виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про відповідну виплату, а саме: рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Тож наведених приписів вбачається, що особа має право отримати грошову компенсацію за неотримане речове майно: перед (під час) звільнення - у разі подання відповідного рапорту під час проходження служби або після звільнення за зверненням після звільнення.

Аналогічна правова позиція також міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 340/680/20.

Таким чином, зважаючи, що на момент звільнення зі служби, а також на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2020 № 196, до військової частини НОМЕР_1 позивачем рапорту (заяви) щодо виплати грошової компенсації неотриманого речового майна у відповідності до вимог Порядку № 178 не подано, суд доходить висновку про відсутність протиправних дій відповідача щодо прийняття вказаного наказу та відсутність правових підстав для скасування пункту 9.1. наказу. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували протилежне, у матеріалах справи немає.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 : АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення суду виготовлений 29 березня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць