Справа № 120/6572/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2023 р. Справа № 120/6572/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся адвокат Байдак Василь Григорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказав на те, що 16 листопада 22021 року його довірителька отримала від Чечельницького районного відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2021 року та 08 листопада 2021 року щодо примусового виконання вимог про сплату боргу (недоїмки).

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області, у якій просила надати довідку про відсутність у неї заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Листом відповідача від 12 січня 2022 року позивачку повідомлено про те, що відповідно до реєстру самозайнятих осіб ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Чечельницькій державній податковій інспекції Головного управління ДПС у Вінницькій області з 25 березня 2004 року та є платником єдиного внеску. При цьому станом на 08 грудня 2021 року за позивачкою рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 37788,74 гривень.

Водночас представник позивачки зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вважається недійсним з 07 вересня 2012 року, у зв`язку із чим позивачка 25 березня 2022 року повторно звернулася до контролюючого органу із заявою, у якій просила скасувати та відкликати з органу виконавчої служби вимоги про сплату боргу № Ф-173391-51, що сформовані Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 10 листопада 2020 року та 16 лютого 2021 року відповідно, а також виключити з інтегрованої картки платника помилково нараховану суму податку.

Проте листом від 11 квітня 2022 року вих. № 7365/6/02-32-13-10-09 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що підстави для відкликання оскаржуваних вимог у Головного управління ДПС у Вінницькій області відсутні.

Відтак, не погоджуючись з такими вимогами Головного управління ДПС у Вінницькій області, представник позивача звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 , у якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51, сформовані Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 10 листопада 2020 року та 16 лютого 2021 року, а також зобов`язати відповідача привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та дані інтегрованої картки платника шляхом виключення позивачки з числа фізичних осіб-підприємців та боржників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з дати внесення таких відомостей.

Ухвалою від 23 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

29 серпня 2022 року на виконання вимог ухвали від 23 серпня 2022 року представником позивачки подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 05 вересня 2022 року задоволено заяву представника позивачки про поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

15 вересня 2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 станом на 12 вересня 2022 року зареєстрована як фізична особа-підприємець з 25 березня 2004 року та перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області.

Згідно з інформацією, що міститься у базі даних АІС Податковий блок стан платника 07 вересня 2012 року включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з відміткою, що свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта господарювання недійсне. Отже, на переконання представника відповідача, факт реєстрації позивачки станом на 12 вересня 2022 року фізичною особою-підприємцем підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та інформацією з бази даних податкового органу. Водночас позивачем не надано належних доказів того, що її підприємницьку діяльність було припинено.

Далі представник Головного управління ДПС у Вінницькій області зазначив, що відповідно до частини 1 статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 755-IV (у редакції станом на вересень 2012 року) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи - підприємця; постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою; постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

За приписами частини 1 статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності така фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа має подати державному реєстраторові (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем із зазначенням відомостей про порядок та строк заявлення кредиторами своїх вимог.

Згідно з частиною 4 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; 2) копія свідоцтва про смерть фізичної особи-підприємця у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з її смертю або оголошенням її померлою (крім випадку, якщо відомості про смерть фізичної особи містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян).

Отже, на переконання представника відповідача, з наведених вище положень слідує, що для припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець має подати державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем. Водночас позивачкою не надано відповідної заяви, а у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сьогоднішній день наявні відомості, що позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому відсутні підстави вважати, що її підприємницьку діяльність припинено.

Далі у відзиві йдеться про те, що заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску складає 37788,74 гривень, який виник в результаті проведення нарахувань 09 лютого 2018 року - 8448 гривень, 19 квітня 2018 року - 2457,18 гривень, 18 липня 2021 року - 2457,18 гривень, 19 жовтня 2018 року - 2457,18 гривень, 21 січня 2018 року - 2457,18 гривень, 19 квітня 2019 року - 2754,18 гривень, 19 липня 2019 року - 2754,18 гривень, 21 жовтня 2019 року - 2754,18 гривень, 20 січня 2020 року - 2754,18 гривень, 21 квітня 2020 року - 2078,12 гривень, 20 липня 2020 року - 1039,06 гривень, 19 жовтня 2020 року - 3178,12 гривень, 19 січня 2021 року - 2200,00 гривень.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790), податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкової служби платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відтак, оскільки згідно з даними інформаційної системи податкового органу в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2020 року рахувався борг зі сплати єдиного внеску в сумі 35588,74 гривень, тому вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51 від 10 листопада 2020 року на суму 35588,74 гривень сформовано правомірно. При цьому станом на 31 січня 2021 року сума боргу (недоїмки) збільшилась за рахунок поточних нарахувань на 2200 гривень, тому було також сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51 від 16 лютого 2021 року на суму 37788,74 гривень. Отже, на переконання представника відповідача, позивачу правомірно нараховано єдиний внесок за період з 2018 по 2021 роки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як свідчить інформація, що міститься у базі даних контролюючого органу, Чечельницькою районною державною адміністрацією 25 березня 2004 року зареєстровано ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності та того ж дня взято на облік в податковому органі.

Відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем вважається недійсним з 07 вересня 2012 року.

10 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51, якою позивача зобов`язано сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску в розмірі 35588,74 гривень.

16 лютого 2021 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовану вимогу № Ф-173391-51, якою позивачку зобов`язано сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску в розмірі 37888,74 гривень.

25 березня 2022 року позивачка звернулася до Головного управління ДПС у Вінницькій області із заявою, у якій просила списати нарахування єдиного внеску за вимогами про сплату боргу № Ф-173391-51 від 10 листопада 2020 року та 16 лютого 2021 року та виключити з інтегрованої картки платника помилково нараховану суму єдиного внеску з огляду на те, що, починаючи з 07 вересня 2012 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості про визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

У відповідь на таку заяву Головне управління ДПС у Вінницький області листом від 11 квітня 2022 року повідомило заявницю про те, що ОСОБА_1 взята на облік в управлінні Пенсійного фонду України 25 березня 2004 року та є платником єдиного внеску. Станом на 08 квітня 2022 року сума боргу з єдиного внеску складає 37888,74 гривень. Оскільки згідно з даними інформаційної системи податкового органу в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2020 року рахувався борг зі сплати єдиного внеску в сумі 35588,74 гривень, тому вимогу про сплату боргу № Ф-173391-51 від 10 листопада 2020 року сформовано правомірно. В подальшому, станом на 31 січня 2021 року сума боргу (недоїмки) збільшилась за рахунок поточних нарахувань на 2200 гривень, внаслідок чого контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-173391-51 від 16 лютого 2021 року. Також у листі зазначено, що за результатами розгляду заяви позивачки від 25 березня 2022 року у податкового органу відсутні підстави для відкликання вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51 від 10 листопада 2020 року та від 16 лютого 2021 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами абзаців першого, третього - п`ятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Так, судом установлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 була зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності Чечельницькою районною державною адміністрацією до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

При цьому доказів, які б підтверджували проходження позивачем перереєстрації після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», суду не надано.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (надалі - Закон № 755-IV; тут і далі - у первинній редакції).

За приписами частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону № 755-IVдержавний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Отже, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу фізичної особи - підприємця через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

03 березня 2011 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" від 01 липня 2010 року № 2390-VI (далі - Закон № 2390-VI), яким внесено зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ Закону № 2390-VI передбачалося, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

При цьому пунктом 8 розділу ІІ Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 1 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 1 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Разом із тим відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Саме на виконання наведених норм Закону № 2390-VI до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державним реєстратором Кривіцькою І.О. і внесено 07 вересня 2012 року відмітку про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Далі, 25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Законом № 1155-VII також були виключені пункти 2-4 і 7-9 розділу II Закону № 2390-VI.

Суд зазначає, що оскільки статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації особою конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації особою цього права в умовах нормативно-правового регулювання, чинного з 01 січня 2004 року, виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені Законом № 2390-VI та Законом № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу фізичної особи-підприємця, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 1 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу фізичної особи-підприємця шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 260/81/19 (провадження № 11-118апп20).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про непідтвердження ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця у спосіб і в порядку, визначеними Законом № 755-IV, що свідчить про неможливість її фактичної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

А тому відсутні й підстави для донарахування позивачці єдиного внеску, у зв`язку з чим вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51, що сформовані Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 10 листопада 2020 року та 16 лютого 2021 року слід визнати протиправними та скасувати.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу.

За змістом пункту 1 розділу ІІ зазначеного Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Згідно з пунктами 4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи. Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Відтак, оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом зокрема у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 813/1760/18 та від 01 липня 2020 року у справі № 640/8980/19.

Таким чином, з огляду на безпідставність визначення в оскаржуваних вимогах відповідних сум недоїмки, тому наявні підстави для проведення коригування в інтегрованій картці платника у спосіб виключення інформації про таку заборгованість, а тому вимогу слід задовольнити, зобов`язавши відповідача здійснити коригування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про заборгованість з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі, яка визначена в оскаржуваних вимогах.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка при зверненні до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 17 серпня 2022 року.

Відтак на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51, що сформовані Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 10 листопада 2020 року та 16 лютого 2021 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про суму боргу зі сплати єдиного внеску, яка визначена до сплати у вимогах про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173391-51, що сформовані Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 10 листопада 2020 року та 16 лютого 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44069150)

Повний текст рішення суду складено 27.03.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович