Справа № 200/5376/22 (32СП/160/1056/23)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2023 року м. Дніпросправа № 200/5376/22 (32СП/160/1056/23)
(суддя Юрков Е.О., м.Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року про передачу за підсудністю справи №200/5376/22 (32СП/160/1056/23) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 грудня 2022 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, згідно з яким, просить:

- визнати протиправною відмову у виготовленні пенсійного посвідчення у паперовій формі, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 08.11.2022 №24323-25427/Б-02/8-2600;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві оформити, виготовити та видати пенсійне посвідчення у паперовій формі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька та новим місцем реєстрації (проживання/перебування) є АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3010- від 05.03.2020 року та позивачем оскаржується відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, з якої вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (Шевченківський район), а тому зазначений спір має бути розглянутий Київським окружним адміністративним судом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскаржив її в апеляційному порядку.

Просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщеної особи з м. Донецька, та яке не є його новим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) в розумінні положень частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований у АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта наявного в матеріалах справи (а.с.16).

Враховуючи місце своєї реєстрації згідно з паспортними даними, позивач 29 грудня 2022 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2022 року справу №200/5376/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передано - Першому апеляційному адміністративному суду для вирішення питання щодо визначення підсудності суду, який повинен розглянути цю справу (а.с.21).

В свою чергу, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 року визначено підсудність справи № 200/5376/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за Дніпропетровським окружним адміністративним судом та передано адміністративну справу № 200/5376/22 на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а,с26).

Тобто, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 року визначено підсудність цієї справи про що було повідомлено в тому числі і позивача.

Отже, позивач, який звернувся до відповідного суду з позовом враховуючи відомості щодо його реєстрації місця проживання (перебування, знаходження) згідно з паспортними даними та визначення підсудності цієї справи Першим апеляційним адміністративним судом за цими ж відомостями, мав обґрунтоване сподівання на те, що цю справу буде вирішено Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Відповідно до частини 1 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд, останній враховуючи положення частини 1 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України не має підстав для передачі цієї справи до іншого суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France»).

Водночас ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі «Уейт і Кеннеді проти Німеччини», пункт 43).

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» і від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відтак, обмеження визначене ухвалою суду першої інстанції на думку колегії суддів не ставить законної мети та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись: статтями, 320, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі №200/5376/22 (32СП/160/1056/23) скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.В. Сафронова

суддя С.М. Іванов