Справа № 420/1748/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1748/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання забезпечити стрілецькою зброєю та боєприпасами вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

І. Суть спору:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у 2022 році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечувати ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження та/або завдання.

ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція позивача
Позивач зазначив, що його, військовослужбовця призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, відповідач не забезпечив належним чином стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій. Так, 15.12.2022 через погіршення обстановки на бойовій позиції у позивача залишились патрони в обмеженій кількості, а звернення до керівника батальйону щодо необхідності забезпечення стрілецької зброєю та боєприпасами задоволено не було.

Здійснюючи ведення бойових дій, в тому числі отримуючи в усній формі бойове розпорядження від керівництва, позивач не був забезпечений стрілецькою зброєю та боєприпасами у відповідності до законодавства та з урахуванням бойової ситуації. Позивач був забезпечений автоматом АК-74 та набоями до них, 5,45 мм., іншими видами озброєння необхідними для ведення бойових дій, в тому числі проти бойової техніки ворога, забезпечений не був.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач неодноразово звертався до безпосереднього керівництва, однак звернення ігнорувались, документи не приймались. В умовах ведення бойових дій, можливість подати письмовий рапорт за допомогою засобів зв`язку, поштою фактично відсутня.

(б) Позиція відповідача

01.03.2023 від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача звертає увагу, що позивач відповідно до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 №258 призначений на посаду старшого водія 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону, та приступив до виконання службових обов`язків в район ведення бойових дій і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

З відомості закріплення зброї за особовим складом 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону вбачається, що за позивачем закріплено АК-74 №6863609/90 разом з коробчастими секторними магазинами на 30 набоїв в кількості 4 штуки. Позивач та підрозділ забезпечувався зброєю та боєприпасами відповідно до встановленого порядку, яка передбачена штатом за посадою.

ІІІ. Процесуальні дії у справі
08.02.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

IV. Обставини, встановлені судом
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2022 позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та Наказом від 12.05.2022 №58-РС зараховано у військову частину НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивач з 14.05.2022 приступив до виконання службових обов`язків на посаді старшого водія 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону.

Під час проходження військової служби у позивача та загалом у його взводі виникли питання щодо належного забезпечення стрілецькою зброєю, боєприпасами та речовим майном, яке необхідне для ефективного виконання службового обов`язку по забезпеченню територіальної цілісності та незалежності України та відбиття військової агресії російської федерації.

З метою забезпечити реагування на незабезпечення позивача та його взводу належним чином стрілецькою зброєю та боєприпасами, командир взводу 26.12.2022 (вх. №М-18852) звернувся на адресу Міністерства оборони України. Також повідомлення відповідних обставин направлялося до Управління Служби безпеки України в Одеській області, Офісу Президента України, ТУ ДБР в м. Миколаєві, до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону, яка направила звернення до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

V. Джерела права та висновки суду.
Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992, а також нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Призов на військову службу під час особливого періоду з моменту оголошення рішення про мобілізацію є обов`язком громадян України щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, що зумовлює особливі правові відносини між державою та військовослужбовцем в тому числі щодо матеріального забезпечення необхідного для виконання службових обов`язків.

Статтями 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» №1075-ХIV від 21.09.1990 передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» №1075-ХIV від 21.09.1990, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Інструкція про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України №359 від 29.06.2005 №359 (далі- Інструкція), визначає порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, командуваннях видів Збройних Сил України, інших органах військового управління, військових частинах (на кораблях), військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, а також національному персоналу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Інструкція зазначає, що боєприпаси - патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати; стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Забезпечення обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів відповідно до Інструкції є обов`язком командирів (керівників, начальників) структурних підрозділів, органів військового управління, військових частин (далі - командир військової частини). Командири військових частин завжди повинні мати точні дані про наявність і стан стрілецької зброї та боєприпасів. Вони зобов`язані забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання, який унеможливлював би втрати та крадіжки. Командири батальйонів, рот, взводів та прирівняні до них особи (далі - командири підрозділів) повинні особисто перевіряти наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу. Заступники командирів військових частин з озброєння, начальники служб ракетно-артилерійського озброєння (далі - РАО), начальники складів (сховищ) РАО (далі - відповідальні службові особи) повинні забезпечувати проведення в установленому порядку номерної перевірки стрілецької зброї, а також щорічної інвентаризації стрілецької зброї та боєприпасів. Командири військових частин та відповідальні службові особи, які не вжили заходів щодо забезпечення зберігання стрілецької зброї та боєприпасів, а також особи, що здійснили крадіжки або допустили втрати стрілецької зброї та боєприпасів, відповідають згідно із законодавством України.

Розділом X Інструкції передбачені особливості збереження стрілецької зброї, боєприпасів та ручних гранат під час ведення бойових дій, проведення антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил, відповідно до якого видача стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям з польового артилерійського складу (далі - ПАС) військової частини, об`єднаного складу РАО (ПАС) угруповання (сектору) в районі ведення бойових дій, проведення операції Об`єднаних сил здійснюється службою РАО військової частини (угруповання, сектору) за накладними (додаток 7). Підставою для видачі стрілецької зброї та боєприпасів є рапорт командира підрозділу або заявка (додаток 9) відповідного командира (керівника, начальника) на видачу стрілецької зброї, яка візується начальником штабу військової частини або штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору. Після отримання дозволу на видачу стрілецької зброї та боєприпасів начальник служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору у рапорті або заявці на видачу стрілецької зброї проставляє прописом найменування та кількість стрілецької зброї і боєприпасів, які дозволяється видати, та надає письмове розпорядження начальнику складу РАО на їх видачу. У службі РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору виписується накладна. Начальник складу РАО на підставі накладної здійснює видачу стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям.

Статтею 152 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 зазначено, що зброя та боєприпаси особовому складу військової частини видаються в установленому командиром військової частини порядку під особистий підпис у книзі видачі зброї та боєприпасів.

Аналізом законодавства встановлено, що військовослужбовець повинен бути належним чином забезпеченим стрілецькою зброєю та боєприпасами в порядку передбаченому Інструкцією з урахуванням бойової обстановки та у розмірі достатньому для ведення бою з противником з метою захисту територіальної цілісності та незалежності України. Держава у особі уповноважених осіб, повинна максимально забезпечити можливість для військовослужбовців ефективно протистояти ворогу для відсічі збройної агресії противника, враховуючи можливості та оцінюючи ситуацію в ході бойових дій.

Дослідивши надані сторонами докази, судом не встановлено що відповідач не забезпечив позивача стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій, оскільки зазначені в позовній заяві обставини не підтверджені матеріалами справами.

Статтями 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Судом встановлено, що позивач та підрозділ, в якому він служить, зверталися з питаннями щодо належного забезпечення стрілецькою зброєю та боєприпасами на адресу Міністерства оборони України, Управління Служби безпеки України в Одеській області, Офісу Президента України, ТУ ДБР в м. Миколаєві, до Спеціалізованої прокуратури у військовій, однак в позовній заяві жодним чином не зазначено щодо неналежного реагування вказаними органами на звернення та не зазначено оскарження їхніх дій чи бездіяльності.

Судом враховано, що обставини в яких перебуває військовослужбовець під час ведення бойових дій не завжди надають можливість оперативно звернутися з належним чином оформленим зверненням, однак враховуючи, що оскаржується протиправна бездіяльність відповідача, а матеріали справи не містять належним чином підтверджуючи доказів звернення до останнього, позов не може бути задоволено.

VI. Судові витрати
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання забезпечити стрілецькою зброєю та боєприпасами відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 272 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня їх проголошення. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Суддя Оксана БОЙКО

.