Справа № 307/1059/23
Суддя: Сас Л. Р.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1059/23
Провадження № 2-а/307/9/23
У Х В А Л А

29 березня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Сас Л.Р., секретар судового засідання Мельник Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву судді Сас Л.Р. про самовідвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

До Тячівського районного суду Закарпатської області надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

29 березня 2023 року, до відкриття провадження у справі, головуюча суддя Сас Л.Р. заявила самовідвід у розгляді даної справи з підстав, передбачених п. 4) ч. 1 ст. 36 КАС України, оскільки позивач ОСОБА_1 працює в Територіальному управлінні Служби судової охорони в Закарпатській області, та на даний час проходить службу в Тячівському районному суді Закарпатської області і дана обставина може викликати у стороннього спостерігача сумнів у неупередженості судді.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 КАС України питання про відвід судді вирішено без повідомлення учасників справи.

На підставі ст. 229 ч.4 КАС України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяву про самовідвід у даній справі, суд дійшов наступного висновку.

Підстави для самовідводу судді визначені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Суд звертає увагу на те, що неупередженість є основоположним принципом і необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків та виявляється як у змісті судового рішення, так і в усіх процесуальних діях, що передують його прийняттю.

У контексті ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (ратифікована Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007р. та від 24.02.1993р. по справі «Фей проти Австрії» судом вказано, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Окрім того, відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому, кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

Судом встановлено, що зазначені у заяві про самовідвід обставини можуть викликати у стороннього спостерігача сумнів у неупередженості судді під час розгляду даної справи, а тому суд вважає, що заява судді Сас Л.Р. про самовідвід підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40 КАС України, суд, -

постановив:

Заяву судді Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р. про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддю Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Лілію Романівну від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, доручивши канцелярії Тячівського районного суду визначення іншого судді в порядку ч.1 ст.31 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Р.Сас