Справа № 440/4201/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 р. Справа № 440/4201/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/4201/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо виключення з стажу як судді часу проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого протиправними;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2020 №09 щодо виключення з стажу як судді: 1 рік 11 місяців 25 днів проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії, 1 рік 11 місяців половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, 8 років 1 місяць 7 днів проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого, зарахованих до стажу судді на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 у розмірі 86% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням часу проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2020 №09.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідач не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що положеннями статті 142 Закону № 1402-УІІІ передбачено - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. При цьому частиною третьою статті 142 Закону № 1402-УІІІ передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді.За матеріалами пенсійної справи тривалість стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 23 роки 07 місяців 24 дні. Враховуючи вищезазначене, довічне грошове утримання судді у відставці обчислено в розмірі 56% від суми суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 27.02.2020 № 02/853/2020.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №440/3998/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Лубенського відділу з питань перерахунків пенсій №11 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №30 від 03.03.2020 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання гр. ОСОБА_1 на підставі заяви від 28.02.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 №02/853/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27.02.2020 №02/853/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Указане рішення суду набрало законної сили 27.10.2020.

На виконання судового рішення у справі №440/3998/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 20.11.2020 №09 здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27.02.2020 №02/853/2020 з 19.02.2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді.

Не погодившись з перерахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи на посадах слідчих, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно проведено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, виходячи з 80% суддівської винагороди, оскільки відповідно до положень статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, враховуючи її стаж (більше 35 років) становить 80 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (статті 21, 22 Конституції України).

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 (надалі - Закон №1402-VIII ) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин першої-другої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частинами третьою-четвертою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

До 18.02.2020 в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення", відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, зокрема, пункт 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" визнаний неконституційним.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні приписи містить стаття 152 Конституції України, згідно з якою закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

За таких обставин, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово розглядав питання пов`язані із гарантіями матеріального забезпечення діючих суддів та суддів у відставці.

Досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України наведено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх Рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), а також у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Право позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у зв`язку із зміною з 01.01.2020 суддівської винагороди працюючого судді є безспірним, оскільки встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №440/3998/20, яке набрало законної сили 27.10.2020.

При проведенні перерахунку пенсії на підставі цього рішення суду ГУ ПФУ у Полтавській області позивачу розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було зменшено та встановлено його розмір 56%.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що з урахуванням норм Закону №1402-VIII до суддівського стажу при проведенні перерахунку довічного грошового утримання з 19.02.2020 враховано 23 роки 7 місяців 24 дні стажу роботи на посаді судді, а тому, починаючи з 19.02.2020, щомісячне довічне грошове утримання позивача розраховано виходячи з 56 відсотків суддівської винагороди судді.

Стосовно відмови ГУ ПФУ у Полтавській області у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи суддею 34 років (з урахуванням позовних вимог), суд зазначає наступне.

Позивач з 22.01.1993 по 04.06.2003 перебував на посаді народного судді Лубенського районного народного суду Полтавської області.

З 05.06.2003 по 22.03.2004 позивач займав посаду судді Лубенського районного суду Полтавської області.

З 23.03.2004 по 11.09.2005 займав посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 12.09.2005 по 11.04.2014 займав посаду заступника голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 12.04.2014 по 14.04.2014 займав посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 15.04.2014 по 28.03.2015 займав посаду заступника голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 28.03.2015 по 14.09.2016 займав посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу судді у повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Законом України від 21.12.2016 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" (набрав чинності 05.01.2017) пункт 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)". При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом №1402-VIII не встановлено.

ОСОБА_1 обраний народним суддею за Законом Української РСР "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" від 05.06.1981 № 2023-Х (втратив чинність 24.02.1994).

Позивач обраний на посаду судді за нормами Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ), який набрав чинності 10.02.1993 і втратив чинність 01.01.2012 згідно із Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI).

Частина перша статті 135 Закону №2453-VI аналогічна за змістом статті 137 3акону №1402-VIII.

Водночас, пунктом 11 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону № 2453-VI (у редакції, чинній до 28.03.2015) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом №2862-ХІІ. Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу судді у повному обсязі.

Також згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" стаття 1 втратила чинність 20.03.2008, чинної після набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01.01.2012, далі - Постанова №865), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років: половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів; календарний період проходження строкової військової служби; час роботи на посадах слідчих.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено постановою Лубенського міськрайонного суду від 12.01.2017 у справі № 539/4036/16-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду у складі від 27.02.2017, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати:

- 01 рік 11 місяців 25 днів проходження строкової військової служби у рядах Радянської Армії;

- 01 рік 11 місяців половину строку навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського;

- 08 років 01 місяць 07 днів проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

Отже, наявність у позивача відповідного вищенаведеного стажу, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, встановлено постановою Лубенського міськрайонного суду від 12.01.2017 у справі № 539/4036/16-а та не потребує доказування.

При цьому, неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. Дозволяється виключно шляхом прийняття закону змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат.

Частина четверта статті 142 Закону 1402-VIII передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У пункті 19 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 також наголошено на тому, що за змістом частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2021 у справі №580/492/21.

Водночас, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача повинен складати 80%. Розрахунок: 50% (за 20 років роботи на посаді судді) + 15*2 (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 35 років).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2021 у справі №580/492/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2020 №9 щодо здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 по справі № 440/4201/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов