Справа № 320/14400/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного підприємства фірма «Каменяр» до Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.01.2022, -

У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство фірма «Каменяр» (далі - позивач, ПП «Каменяр») звернулось у суд з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2019 №.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято поза межами граничного строку в 1095 днів, що визначений ст. 102 Податкового кодексу України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем пропущені граничні строки сплати узгодженого зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку ПП «Каменяр» щодо сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за травень, червень, липень, серпень, вересень, грудень 2014, лютий, березень 2015, січень, жовтень, листопад, грудень 2016, січень, лютий, березень, травень, липень, жовтень, грудень 2017, травень, липень, жовтень 2018, січень, лютий, березень 2019, за результатами якої складено акт №588/10-36-54-04/13735594 від 28.10.2019 (далі - Акт перевірки).

Відповідно до Акту перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати (більше ніж 30 днів)) самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 360857,80 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Київській області 02.12.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі ст.ст. 122 / 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за затримку сплати грошового зобов`язання ПП «Каменяр» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% указаної вище суми грошового зобов`язання, що становить 72171,56 грн.

Не погоджуючись із указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що нарахування штрафних санкцій, визначених у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, здійснювались контролюючим органом поза межами строку 1095 днів, водночас сплата податку на додану вартість позивачем проводилася у встановлені строки, проте податковий орган здійснював погашення наявного боргу в порядку черговості погашення заборгованості, яка відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду підлягала виключенню з інтегрованої картки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту16.1. статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податкове зобов`язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

На підставі підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як визначено пунктом 54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

На підставі пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За приписом пункта 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно з пунктом 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом133.4статті133цьогоКодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз наведеного правового регулювання дає підстави стверджувати, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Ураховуючи, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України, відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.11.2020 у справі №826/11626/15, від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а.

З Акта перевірки вбачається, що перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, за травень, червень, липень, серпень, вересень, грудень 2014, лютий, березень 2015, січень, жовтень, листопад, грудень 2016, січень, лютий, березень, травень, липень, жовтень, грудень 2017, травень, липень, жовтень 2018, січень, лютий, березень 2019.

Отже, із встановлених обставин слідує, що контролюючим органом проведено перевірку щодо своєчасності сплати позивачем вказаних сум та нарахування пені за несвоєчасну сплату зазначених сум податку на додану вартість відповідачем щодо частини зобов`язань було порушено строки давності (1095 днів), відповідно порушено вимоги статті 102 ПК України.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 у справі №810/5129/14 визнано протиправними дії ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів Київської області щодо ненадання статусу податкової звітності поданим ПП «Каменяр» уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за період з липня 2011 по травень 2014, а також визнано протиправним і скасовано податкову вимогу №2159-25 від 30.05.2014 на суму 182536,76 грн та скасовано рішення ДПІ про опис майна у податкову заставу №125.

Відтак, після скасування судом зазначеної вимоги відповідач повинен був привести інтегровану картку ПП «Каменяр» у відповідність та виключити заборгованість у розмірі 182536,76 грн з інтегрованої картки платника податків.

Утім відповідно до інформації з інтегрованої картки платника податків, станом на 30.12.2015 за підприємством рахувалася заборгованість у розмірі 182536,76 грн. У подальшому податковим органом протиправно на таку суму боргу нараховувалася пеня та штрафні санкції, оскільки як наголошено вище така сума боргу підлягала виключенню з інтегрованої картки.

При цьому з наявних у матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що податок на додану вартість по декларації за жовтень 2018 в розмірі 43073,00 грн був сплачений 08.11.2018 платіжним дорученням №1987 на суму 12600,00 грн та 23.11.2018 платіжним дорученням №2016 на суму 30500,00 грн; по податковій декларації за грудень сплачено податок в розмірі 34323,00 грн - платіжним дорученням №2072 на суму 34323,00 грн; по податковій декларації за січень податок був сплачений в розмірі 16000,00 грн - 26.02.2019 платіжним дорученням №2110; по податковій декларації за лютий 2019 сплачений податок в розмірі 45 000,00 грн 22.03.2019 платіжним дорученням №2137.

Таким чином, позивачем проводилася у встановлені строки сплата податків на додану вартість, утім податковий орган здійснював погашення наявного боргу в порядку черговості погашення заборгованості, яка відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду підлягала виключенню з інтегрованої картки.

З огляду на викладене, апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька