Справа № 460/14357/21
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2023 року м. Рівне №460/14357/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька за участю секретаря судового засідання Кривчук І.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Дзюба М.Ю.,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства "Єврошпон-Смига"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство Єврошпон-Смига (надалі також Позивач, ТОВ Єврошпон-Смига) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі також - Відповідач) та Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (надалі також- Відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо неперерахування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (надалі також - ПДВ) за податковою декларацією за лютий 2015 року в розмірі 1793770,00 грн та пені за прострочення сплати бюджетної заборгованості в розмірі 969520,39 грн за період з 8 жовтня 2018 року по 8 жовтня 2021 року;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Рівненській області 2763290,39 грн, з яких: бюджетне відшкодування з ПДВ за податковою декларацією за лютий 2015 року в розмірі 1793770,00 грн; пеня за прострочення сплати бюджетної заборгованості у розмірі 969520,39 грн за період з 8 жовтня 2018 року по 8 жовтня 2021 року, яка нарахована згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ, задекларованого у декларації за лютий 2015 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року, позов задоволено частково. Стягнуто на користь ПрАТ "Єврошпон-Смига" з Державного бюджету України пеню на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, задекларованого у декларації за лютий 2015 року, за період з 9 жовтня 2018 року по 21 вересня 2019 року у розмірі 307840 грн 42 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 8 грудня 2022 року частково задоволено касаційну Приватного акціонерного товариства "Єврошпон-Смига". Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову. Направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року залишено без змін.

Таким чином, предметом нового розгляду є: визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо неперерахування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (надалі також - ПДВ) за податковою декларацією за лютий 2015 року в розмірі 1793770,00 грн та пені за прострочення сплати бюджетної заборгованості в розмірі 969520,39 грн за період з 8 жовтня 2018 року по 8 жовтня 2021 року;

- стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Рівненській області 2455449,97 грн, з яких: бюджетне відшкодування з ПДВ за податковою декларацією за лютий 2015 року в розмірі 1793770,00 грн; пеня за прострочення сплати бюджетної заборгованості у розмірі 661679,97 грн за період 8 жовтня 2018 року та з 22 вересня 2019 по 8 жовтня 2021 року, яка нарахована згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ, задекларованого у декларації за лютий 2015 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу не відшкодовано з бюджету заборгованість з податку на додану вартість за декларацією за лютий 2015 року, в чому є порушення законних прав платника податків. Позивач вказує, що належним та дієвим способом захисту порушених прав є саме стягнення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 1793770,00 грн та пені за прострочення сплати бюджетної заборгованості. Просив задовольнити позов повністю.

Відзив на позовну заяву, поданий Відповідачем, обґрунтований тим, що податковим органом не допускалася будь-яка протиправна бездіяльність щодо вжиття заходів по відшкодуванню ПДВ. Зазначає, що контролюючий орган на виконання ряду судових рішень був зобов`язаний виключно надати необхідні для здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані про узгоджену суму залишку невідшкодованої суми податку на додану вартість, задекларованого ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року у розмірі 1793770 грн, а не здійснювати перерахування на рахунок ПрАТ Єврошпон-Смига бюджетного відшкодування з ПДВ на таку суму. Вказує, що такий обов`язок контролюючим органом виконаний, оскільки спірна сума відображена в інтегрованій картці платника податків. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відзив на позовну заяву, поданий Відповідачем 2, обґрунтований тим, що обставина щодо неотримання позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за лютий 2015 року не може бути правовою підставою для зобов`язання державного органу діяти всупереч порядку, визначеного законом. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою судді від 05.01.2023 позовну заяву прийнято до провадження, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 25.01.2023.

Ухвалою суду від 25.01.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.02.2023.

Ухвалою суду від 08.02.2023 витребувано додаткові докази від сторін, у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву до 01.03.2023.

01.03.2023 надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою від 01.03.2023 встановлено позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з чим оголошено перерву до 06.03.2023.

Ухвалою від 06.03.2023 визнано поважними причини пропуску ПрАТ "Єврошпон-Смига" строку звернення до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості, та поновлено строк звернення до суду. В задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про залишення позовної заяви ПрАТ "Єврошпон-Смига" без розгляду відмовлено.

Також в судовому засіданні 06.03.2023 витребувано додаткові докази від позивача, у зв`язку з чим оголошено перерву до 13.03.2023.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні 13.03.2023 в режимі ВКЗ, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити позов повністю.

Представники відповідача заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 13.03.2023

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді, повний текст рішення складено 30.03.2023.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

20 березня 2015 року ПрАТ Єврошпон-Смига подало до Дубенської ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за лютий 2015 року, у якій в графі 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17-9) (позитивне значення) зазначено суму 1182625,00 грн.

В таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року Розрахунок суми залишку від`ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2) (вх. № від 20 березня 2015 року) ПрАТ Єврошпон-Смига задекларовано залишки від`ємного значення в розмірі 3525858 грн, які виникли (були задекларовані) в звітних (податкових) періодах до 1 лютого 2015 року, а саме:

- гр.2 Від`ємне значення, що підлягає зарахуванню до податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 20.2 декларації за січень 2015 року (вх. № від 19 лютого 2015 року)) становить 1132537,00 грн;

- гр.4 Суми задекларовані до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку наступних звітних (податкових) періодів, які залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року становлять 301,00 грн в т.ч. за листопад 2010 року (період в якому виникла сума від`ємного значення) в сумі 595486,00 грн, аналогічно за грудень 2010 року в сумі 39815,00 грн;

- гр.5 Залишки сум податку, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування та залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року становлять 1 758020,00 грн в т.ч. за серпень 2014 року (період в якому виникла сума від`ємного значення - липень 2014) в сумі 291106,00 грн, аналогічно за січень 2014 (період в якому виникла сума від`ємного значення - грудень 2014 року) в сумі 1466 914 грн.

Залишки від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів в розмірі 3525858,00 грн, які включені до граф 2-5 таблиці 1 додатка 2 в декларації за лютий 2015 року, платник податку виявив бажання повернути (відшкодувати) на рахунок у банку і зазначив прописом у текстовому полі б перед таблицею 1 додатка 2 до декларації.

Залишки від`ємного значення в розмірі 3525858,00 грн розраховані в таблиці 2 додатка 2 до вищевказаної декларації, вказані в графі 13 таблиці 1 додатка 2 та перенесені до рядка 30 розділу IV декларації за лютий 2015 року Сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку.

ПрАТ Єврошпон-Смига звернулося до суду з позовом до Дубенської ОДПІ та СДПІ у м. Львові про:

-визнання незаконною бездіяльності Дубенської ОДПІ щодо несвоєчасного виконання обов`язку, передбаченого підпунктом 200.18.1 пункту 200.18 статті 200 ПК України та зобов`язання негайно передати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок відповідно до залишку невідшкодованої суми податку на додану вартість, задекларованого ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року;

- визнання незаконними дій Дубенської ОДПІ щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ Єврошпон-Смига з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №008221500 про відмову у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1793770,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2016 року у справі №817/3097/15 адміністративний позов ПрАТ Єврошпон-Смига залишено без задоволення.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та визнано протиправною бездіяльність Дубенської ОДПІ щодо несвоєчасного виконання обов`язку, передбаченого підпунктом 200.18.1 пункту 200.18 статті 200 ПК України та зобов`язано передати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок відповідно до залишку невідшкодованої суми податку на додану вартість, задекларованого ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року у розмірі 1793770,00 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року форми В3 №008221500 про відмову у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1793770,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 5 липня 2017 року касаційну скаргу податкового органу залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року у справі №817/3097/15 - без змін.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №817/3097/15 заяву ПрАТ Єврошпон-Смига про зміну (встановлення) способу і порядку виконання судового рішення задоволено повністю: змінено спосіб і порядок виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року шляхом визнання протиправною бездіяльності Дубенської ОДПІ та зобов`язання її внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, порядок ведення якого затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 26 від 25 січня 2017 року, необхідні для здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані про узгоджену суму залишку невідшкодованої суми податку на додану вартість, задекларовану ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року у розмірі 1793770,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі №817/3097/15 апеляційну скаргу податкового органу задоволено: ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року змінено, виклавши четвертий абзац резолютивної частини в наступній редакції:

Зобов`язати Дубенську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області надати необхідні для здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані про узгоджену суму залишку невідшкодованої суми податку на додану вартість, задекларованого ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року у розмірі 1793770,00 грн для включення їх до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ Єврошпон-Смига на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі №817/3097/15.

Як з`ясовано судом, сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларована ПрАТ Єврошпон-Смига в декларації за лютий 2015 року, в розмірі 1793770,00 грн набула статусу узгодженої з 21 вересня 2016 року.

При цьому, у зв`язку із невідшкодуванням відповідних сум бюджетного відшкодування з ПДВ у 2018 році було ініційовано звернення до суду з позовом про стягнення пені, нарахованої на таку суму бюджетного відшкодування.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 8 травня 2019 року у справі №460/2560/18 позов ПрАТ Єврошпон-Смига до Дубенського управління Державної казначейської служби України Рівненської області, Дубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про стягнення пені задоволено частково:

стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства Єврошпон-Смига (вул. Заводська, буд. 1, смт. Смига, Дубенський район, Рівненська область, 35680, ) з Державного бюджету України пеню, нараховану згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, задекларованого у декларації за лютий 2015 року, за період з 17 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2018 року в сумі 638680,40 грн; у решті позову - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року у справі №460/2560/18 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 8 травня 2019 року - без змін.

Тобто, за даними судовими рішеннями на користь Позивача стягнуто пеню у розмірі 638680,40 грн за період з 17 жовтня 2016 року по 8 жовтня 2018 року.

При цьому, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, 20 травня 2021 року Верховним Судом постановою касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Рівненській області, залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 8 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року без змін.

Надаючи оцінку позовним вимогам в даній справі, суд зазначає таке.

Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (надалі ПУ України) встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Пунктом 200.14 статті 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, на момент спірних правовідносин ПК України було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, вимог, передбачених пунктами 200.7 статті 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

При цьому, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідне податкове повідомлення.

Відповідно до пункту 200.15 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Редакція цього пункту після 1 січня 2017 року (дата набрання чинності) зобов`язує контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; а на наступний робочий день після отримання такого, що набрало законної сили, судового рішення - внести до цього ж Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Законами України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році та від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, й щодо порядку бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення ПК України до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року Про затвердження Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість визнано такими, що втратили чинність, попередні постанови КМУ з цього питання від 22 лютого 2016 року № 68 та від 17 січня 2011 року № 39, й затверджено новий Порядок (далі - Порядок № 26), яким визначено механізм ведення та адміністрування Мінфіном Реєстру як окремого інформаційного ресурсу та його автоматичного формування на підставі баз даних ДФС та Казначейства.

Відповідно до цього Порядку, заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження, а повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Взаємодія цих органів нормативно врегульована Порядком інформаційної взаємодії Міністерства фінансів України з Державною фіскальною службою України та Державною казначейською службою України в процесі формування Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим наказом Мінфіну 3 березня 2017 року № 326 (далі Порядок №326).

Отже, з 1 січня 2017 року законодавчо змінено механізм реалізації права на бюджетне відшкодування: запроваджено функціонування двох різних самостійних реєстрів, а саме: Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 ПК України, та Тимчасового реєстру заяв, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовано з бюджету. Законодавчо закріплено хронологічний порядок реєстрації та обліку заяв та подальшого фактичного відшкодування сум, проте законодавчо (нормативно) не визначені граничні (преклюзивні) строки виконання уповноваженими державою органами відповідних обов`язків. Заборгованість бюджету обліковується за платником в інтегрованій автоматизованій інформаційній системі Податковий блок ДПС до повного її погашення.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15, Суд, констатуючи недієвість існуючих механізмів бюджетного відшкодування, вказав на те, що такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку та, як наслідок, визнав єдино можливим та належним способом захисту прав платника податків у таких спорах стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Основним законом України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (частина 2 статті 55 Конституції України). Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, юрисдикція яких поширюється на будь-який юридичний спір (стаття 124 Конституції України).

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) закріплено право особи звернутися до адміністративного суду в порядку, визначеному цим Кодексом, якщо така особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, та викладено перелік можливих шляхів (способів) їх захисту, який, однак, не є вичерпним. Повноваження суду при вирішенні справи у розрізі визначення судом способу захисту порушеного права передбачено статтею 245 КАС України, цей перелік теж не є вичерпним, а способи вирішення - формально визначеними.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України обов`язковість судового рішення є основним із принципів адміністративно судочинства. При цьому за змістом частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

З обставин цієї справи вбачається, що публічно-правовий спір про правомірність індивідуального акта вже вирішено судом у справі №817/3097/15. Відповідне судове рішення набрало законної сили.

При цьому, вирішуючи спір у цій справі про скасування податкового повідомлення-рішення, було також і визначено резолютивною частиною необхідність компенсації відповідних сум бюджетного відшкодування ПДВ Позивачу у спосіб, відповідно до діючої на той час судової практики Верховного Суду України з означеного питання.

Так, було зобов`язано податковий орган передати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок відповідно до залишку невідшкодованої суми податку на додану вартість, задекларованого ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року, у розмірі 1793770,00 грн.

Судовим рішенням, що набрало законної сили, змінено спосіб виконання такого рішення, спрямованого на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, у зв`язку із зміною чинного на той час законодавства шляхом: зобов`язання податкового органу надати необхідні для здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані про узгоджену суму залишку невідшкодованої суми ПДВ, задекларованого ПрАТ Єврошпон-Смига до відшкодування у декларації за лютий 2015 року, у розмірі 1793770,00 грн для включення їх до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

При вирішенні спору у межах цієї справи встановлено, що на виконання резолютивної частини судового рішення, що набрало законної сили, Відповідач вжив відповідні дії, а саме сформував в інтегрованій картці платника податку переплату з ПДВ у розмірі 1793770,00 грн.

Попри це, Позивач стверджує, що відповідні дії контролюючих органів не призвели до ефективного поновлення його порушених прав, адже запроваджений державою механізм відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ фактично не діяв, а вжиті Позивачем визначені законодавством дії щодо отримання таких сум не можуть призвести до повернення належних йому, підтверджених у судовому порядку, сум ПДВ.

При цьому судом встановлено, що позивач 15 квітня 2021 року звернувся до Державної податкової служби України із запитом (том 1, а.с.147-149), яким він просив вчинити необхідні дії по поверненню належних ПрАТ Єврошпон-Смига надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у порядку, передбаченому пунктом 43.4 статті 43 ПК України.

Згідно до відповіддю Державної податкової служби України від 27 квітня 2021 року (том 1, а.с.152-154) позивача повідомлено про те, що відсутній дієвий механізм роботи Тимчасового реєстру, а Законом України Про Державний бюджет на 2021 рік не передбачено фінансового ресурсу державного бюджету для бюджетного відшкодування ПДВ за заявами, включеними до Тимчасового реєстру. Триває нормотворча робота направлена на правове регулювання питання повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ на банківські рахунки.

А відтак судом встановлено, що позивач у межах справи №817/3097/15 не може вжити визначені процесуальним законодавством дії, які б призвели (могли призвести) до ефективного захисту та відновлення його порушених прав.

Водночас, суд звертає увагу та не, що підтверджене судом за наслідками розгляду й вирішення адміністративного спору право платника податків на отримання заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю його реалізації, в тому числі, примусово. Не є достатнім та ефективним судовий захист, якщо для отримання належного стягувачеві доводиться повторно звертатися до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року по справі № 3-рп/2003 наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Сталою практикою Верховного Суду і, зокрема, Великої Палати ВС, також неодноразово наголошувалося, що одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили (постанова Верховного Суду від 5 травня 2022 року у справі № 520/9769/19).

Європейський Суд з прав людини розглядає виконання судових рішень у нерозривному зв`язку із забезпеченням доступу до суду. Так, ще 19 березня 1997 року у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece, заява № 18357/91) ЄСПЛ констатував, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове до виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15, констатуючи недієвість існуючих механізмів бюджетного відшкодування, вказала на те, що такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву Товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку та, як наслідок, визнала єдино можливим та належним способом захисту прав платника податків у таких спорах стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Запроваджуючи новий підхід до вирішення даної категорії справ Великою Палатою Верховного Суду, серед іншого, було враховано рішення ЄСПЛ у справі Інтерсплав проти України від 09 січня 2007 року, в якому Судом було зазначено, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Повертаючись до змісту позовних вимог варто вказати таке.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Відповідача щодо неперерахування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (надалі також - ПДВ) за податковою декларацією за лютий 2015 року в розмірі 1793770,00 грн та пені за прострочення сплати бюджетної заборгованості в розмірі 969520,39 грн за період з 8 жовтня 2018 року по 8 жовтня 2021 року, то суд зазначає таке.

Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи невиконання державним органом зобов`язань, які необхідно виконати.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Враховуючи вказане вище, суд зазначає, що відповідач 1 у даному випадку не допускав протиправної бездіяльності, оскільки вжив усіх заходів на виконання вказаних вище судових рішень: сформував в інтегрованій картці платника податку переплату з ПДВ у розмірі 1793770,00 грн.

Водночас позивач в судовому засіданні не вказав, які норми порушив відповідач, допускаючи, на його думку, протиправну бездіяльність, не зазначив, яким чином мав би діяти відповідач, щоб такої бездіяльності не допустити. Позивач лише вказує, що бюджетне відшкодування він не отримав, однак не вказав конкретного правового механізму, який був порушений відповідачем.

Тому заявлена позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією за лютий 2015 року у розмірі 1793770,00 грн. суд зазначає таке.

Як вже зазначалося вище, системний аналіз ст. 200 ПК України, положень Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (далі - Порядок № 26), пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України дозволяє стверджувати, що ефективним способом відновлення порушеного права платника ПДВ на отримання заявленого ним та підтвердженого бюджетного відшкодування є стягнення на його користь з Державного бюджету України через уповноважений орган ДКС України відповідної заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіряючи доводи сторін та аналізуючи зібрані у справі докази, суд звертає увагу на те, що наявність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1793770,00 грн. підтверджена судовим рішенням у справі № 817/3097/15, яке набрало законної сили, однак починаючи з 2016 року до теперішнього часу таке право позивача фактично не реалізовано.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35).

Таким чином, оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету вищевказаної суми ПДВ, яка охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, суд зазначає, що верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (пункт 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Водночас, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у Рівненській області на користь позивача заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 1793770,00 грн.

Водночас твердження відповідача про те, що переплата з ПДВ, що підлягала відшкодуванню, зменшена на 19124 грн. за рахунок позитивних нарахувань з ПДВ, спростовані наданими позивачем доказами сплати поточних зобов`язань (платіжні доручення від 19.07.2017 № 37238078, від 03.01.2019 № 37243590, від 13.08.2019 № 37246248, від 13.08.2019 № 37246246, від 05.09.2019 №37246446, від 05.11.2020 № 37251525, від 17.12.2020 №37252188, довідка від 04.01.2022 № 3 (а.с.36-44 том 2)).

При цьому, доводи відповідача про те, що позивач повинен був звернутися із заявою в порядку ст. 383 КАС України у справі № 817/3097/15, а не з новим позовом, суд відхиляє, оскільки судовим рішенням у вказаній справі на користь позивача не було стягнуто з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у Рівненській області бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 1793770,00 грн., а лише встановлено його право на отримання такого відшкодування та допущення податковим органом відповідної бездіяльності щодо забезпечення реалізації такого права позивача.

Втім, у контексті аналізу зазначених доводів податкового органу, суд вказує, що фактично право позивача на отримання даного бюджетного відшкодування залишається не реалізованим упродовж майже 7-ми років поспіль і, за виниклих обставин, єдиним можливим та ефективним способом його відновлення є стягнення відповідних коштів у судовому порядку з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у Рівненській області.

Крім того, суд зазначає, що позивач до звернення до суду з цим позовом вже вичерпав усі інші можливі та доступні йому способи захисту його права на фактичне отримання заявленого у 2015 році бюджетного відшкодування (визнання рішенням у справі 817/3097/15 протиправною бездіяльності податкового органу щодо несвоєчасного виконання обов`язку, передбаченого п.п. 200.18.1 п. 200.18 ст. 200 ПК України, зобов`язання передати висновок, зміна порядку та способу його виконання, звернення з відповідними запитами до ДПС), однак зазначене право так і не було відновлено, що суперечить вищенаведеним приписам Конвенції, висновкам ЄСПЛ і КС України та порушує саму сутність і головну мету судового захисту.

Твердження податкового органу про те, що законодавством не передбачено можливості відшкодування ПДВ шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України, що таке стягнення призведе до подвійного відшкодування позивачу коштів, суд відхиляє з огляду на вищезазначене.

При цьому, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Наведені норми встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

Таким чином, після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набула статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.

У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 280/3206/20 сформовані такі висновки:

...нормами Податкового кодексу України визначено право платника податків на нарахування пені на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість з моменту її виникнення до дня погашення включно.

На думку Верховного Суду, наведені вище норми дають підстави для висновку, що строк нарахування пені обмежується датою погашення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, адже саме з цієї дати припиняється протиправна бездіяльність контролюючого органу, яка полягає у невиконанні державою взятих на себе зобов`язань з відшкодування податку на додану вартість.

Аналіз зазначених норм свідчить про безпідставність тверджень скаржника стосовно необхідності застосування до даних правовідносин строку 1095 днів від моменту виникнення права на бюджетне відшкодування, оскільки в даному випадку порушення є триваючим, і може перевищувати такий строк не з вини платника.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що схожий за змістом підхід застосування норм матеріального права продемонстрований Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2022 року у справі № 640/19564/20.

Відтак, з урахуванням наведених вище правових висновків суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені поза межами 1095 днів.

Водночас, підстави для стягнення пені за 08.10.2018 відсутні, оскільки пеня за вказану дату вже стягнута рішенням суду від 08.05.2019 у справі № 460/2560/18.

Пеня за період з 09.10.2018 по 21.09.2019 у розмірі 307840 грн 42 коп. стягнута рішенням суду в даній справі, і в цій частині рішення суду не скасоване.

А відтак, в даному випадку підлягає до стягнення пеня за період з 22.09.2019 по 08.10.2021.

З огляду на вищевикладене, відповідно до п.200.23 ст.200 ПК України на суму бюджетної заборгованості 1793770 грн за період з 22.09.2019 по 08.10.2021 (всього 747 днів) з урахуванням облікової ставки Національного банку України на момент виникнення пені 15% річних нараховується пеня за наступним алгоритмом:

1793770 х 15% х 120% х 747 / 365 (кількість днів у році) = 660795,38 грн.

Таким чином, враховуючи, що позивачем виконані всі необхідні умови для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а контролюючий орган не вчинив визначених законом дій, спрямованих на перерахування позивачу бюджетного відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ПрАТ "Єврошпон-Смига" пені на суму бюджетної заборгованості за період з 22.09.2019 по 08.10.2021 в сумі 660795,38 грн., відтак позов в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 22700,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та вже стягнення на користь Приватного акціонерного товариства Єврошпон-Смига судового збору у розмірі 2497 грн 00 коп. рішенням суду від 22.02.2022, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області на користь позивача слід стягнути 10101,5 грн. судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

З метою захисту прав та інтересів ПрАТ "Єврошпон-Смига", 27.09.2021 між ним та адвокатом Квітіним Р.В. було укладено Договір про надання правової допомоги адвоката. Відповідно до Додатку № 1 від 27.09.2021, вартість послуг адвоката становить 40000 грн. Порядок оплати: 20000 грн. протягом 3 днів з дня укладання договору, 20000 грн. протягом 30 днів з дня укладання договору. Надано платіжне доручення від 30.09.2021 № 37256816 про сплату 20000 грн. Також позивач надав договір від 15.06.2022 про надання правової допомоги адвоката, укладений з адвокатом Дзюбою М.Ю. (а.с.136-138 том 2).

Суд зазначає, що надані адвокатами послуги дійсно пов`язані з правничою допомогою, адвокати брали участь в судових засіданнях. Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Враховуючи зазначене, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, суд дійшов висновку про стягнення 7000,00 грн на користь позивача, оскільки такий розмір гонорару є співмірним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. Тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу адвоката підлягає до задоволення частково.

Приходячи до такого висновку та визначаючи суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі, на якого слід покласти обов`язок з відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд приймає до уваги та враховує доводи відповідача ГУ ДКС України в Рівненській області про те, що права позивача порушені не органом ДКС України, а податковими органами.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Єврошпон-Смига" до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства Єврошпон-Смига з Державного бюджету України бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією за лютий 2015 року у розмірі 1793770,00 грн. (один мільйон сімсот дев`яносто три тисячі сімсот сімдесят гривень) та пеню на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, задекларованого у декларації за лютий 2015 року, за період з 22.09.2019 по 08.10.2021 у розмірі 660795 грн 38 коп (шістсот шістдесят тисяч сімсот дев`яносто п`ять грн. 38 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства Єврошпон-Смига суму судового збору у розмірі 10101,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Єврошпон-Смига" (вул. Заводська, 1,смт. Смига,Дубенський район, Рівненська область,35680, ЄДРПОУ/РНОКПП 30981499)

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області (вул. С.Петлюри, 13,м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 38012494) Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 30 березня 2023 року

Суддя С.М. Дуляницька