Справа № 380/10542/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10542/22 пров. № А/857/18033/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Костецьким Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, пенсійний орган, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 28.05.2021, прийнятого за результатами розгляду його заяви №152 від 26.05.2021 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон №3723), яким йому відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з переходом із пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) на пенсію за віком згідно Закону №3723 та зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити йому пенсію відповідно до ст.37 цього Закону, зарахувавши до стажу роботи на посаді сільського голови Родатицької сільської ради Городоцького району Львівської області період з 11.04.2006 по 26.11.2020 до державної служби та провести перерахунок пенсії у зв`язку з переходом із пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно ст.37 Закону №3723 з 30.06.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посадові особи органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723, а тому позивачу було правомірно відмовлено в переводі на пенсію по державній службі.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , у період з 11.04.2006 по 26.11.2020 позивач обирався на посаду сільського голови Родатицької сільської ради Городоцького району Львівської області.

Судом встановлено, що з 2017 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058.

26.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перехід з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком згідно із Законом №3723.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №47 від 28.05.2021 позивачу було відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723.

Також, 30.06.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, в якій просив розглянути його звернення та дати роз`яснення щодо відмови йому у перерахунку, переходу на інший вид пенсії як державного службовця, оскільки він пропрацював сільським головою 15 років.

Листом №9357-8647/О-52/8-1300/21 від 21.07.2021 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що за матеріалами пенсійної справи він з 11.04.2006 по 26.11.2020 він працював Родатицьким сільським головою. Станом на 01.05.2016 посада, яку він обіймав, не віднесена до категорій посад державної служби, тобто, на момент набрання чинності Законом України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889) він не обіймав посади державної служби в державному органі, а тому немає права на перехід на пенсію за віком відповідно до статті №3723.

Позивач, важаючи, що має право на перехід із пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону №3723 та на зарахування до стажу державної служби стажу роботи на посаді сільського голови у період з 11.04.2006 по 26.11.2020, звернувся до адміністративного суду з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 по справі №380/1496/22 позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки він оскаржував не рішення ГУ ПФУ у Волинській області №47 від 28.05.2021 про відмову у переході на пенсію за віком, а лист ГУ ПФУ у Львівській області №9357-8647/О-52/8-1300/21 від 21.07.2021, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не породжує правових наслідків для позивача, а його результати не мають обов`язкового характеру для нього, та позивач обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного права.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні періоди підлягають зарахуванню до спеціального стажу позивача, що загалом складає понад 10 років, враховуючи, що станом на 01.05.2016 позивач працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, на момент звернення із заявою досяг 60 років, повний страховий стаж дорівнює понад 40 років, а тому має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України кожному гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889, який набрав чинності 01.05.2016.

Статтею 90 Закону №889 передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058.

Відповідно до п.2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями п.12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби чи посади, віднесені до відповідних категорій посад державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але за такої умови : у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723 (у редакції на час набрання чинності Законом №889), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Єдиною підставою для відмови позивачу в переведенні на пенсію державного службовця стала відсутність у нього стажу на посадах державної служби, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону №3723, зокорема, не враховано період його роботи на посаді голови Родатицької сільської ради.

При цьому, відповідач вказав, що на момент набрання чинності Законом №889, позивач не обіймав посади державної служби в державному органі. Тобто, відповідач визначив, що у позивача відсутній стаж державної служби.

З приводу цього колегія суддів зазначає, що відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону №899, стаж державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Аналізуючи наведені норми обчислення стажу державної служби за період роботи до 01.05.2016, до моменту набрання чинності Законом №899, здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (далі - Порядок №283), яким слід керуватися у розглядуваному випадку.

Згідно п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-IIІ від 07.06.2001 (далі - Закон №2493).

Положення статей 2, 3 Закону №2493 визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

З матеріалів справи видно, що з 11.04.2006 позивач обраний головою Родатицької сільської ради і перебував на ній до 26.11.2020, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача.

Однак, вказаний період пенсійним органом не було враховано до стажу роботи позивача.

Відповідно п.4 ч.2 ст.46 Закону №889, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493, входить до стажу державної служби.

Відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, яким передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені судом обставини, період роботи позивача на посаді голови Родатицької сільської ради з 11.04.2006 по 26.11.2020 належить до посад в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний період роботи позивача на посаді сільського голови підлягає зарахуванню до стажу державної служби, у зв`язку з чим відмова відповідачів у його зарахуванні до стажу державної служби є протиправною.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2018 по справі №735/939/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування та виплата позивачу пенсії повинна здійснюватися з 26.05.2021, тобто з дня його звернення до пенсійного органу із заявою встановленого зразка.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що з метою належного способу захисту прав позивача, слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію відповідно до ст.37 Закону №3723, зарахувавши до стажу державної служби час його роботи на посаді сільського голови Родатицької сільської ради Городоцького району Львівської області у період з 11.04.2006 по 26.11.2020, та провести відповідний перерахунок пенсії з 26.05.2021.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року по справі №380/10542/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар