Справа № 300/7929/21
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2023 р. справа № 300/7929/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Івано-Франківського міського центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2021 Івано-Франківський міський центр зайнятості (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання прийняти до примусового виконання наказ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно повернув наказ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 без виконання у зв`язку з тим, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не обслуговується у Головному управлінні Казначейства. Вважає такі дії неправомірними, оскільки статтею 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу. З цих підстав просить зобов`язати відповідача прийняти до примусового виконання вказаний виконавчий документ.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням у ньому на відповідні норми права та твердження. Просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідно до підпункту 3 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не обслуговується (не має відкритих рахунків) у Головному управлінні Казначейства, тому відповідач повернув виконавчий документ без виконання. Також, дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Івано-Франківський міський центр зайнятості за своєю організаційно-правовою формою державна організація (установа, заклад), а звідси виконання рішення суду за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» на користь позивача є неправомірним і таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив наступне.

26.02.2021 на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2021 в справі за № 909/1037/20 Господарський суд Івано-Франківської області видав наказ про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь Івано-Франківського міського центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття кошти в розмірі 42 286, 14 гривень та 2 102 гривні судового збору.

29.10.2021 Івано-Франківський міський центр зайнятості, повторно, направив наказ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

03.11.2021 позивач отримав повідомлення відповідача за № 04-10-3-06/3311 від 01.11.2021 про повернення наказу Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 без виконання, оскільки боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не обслуговується в Головному управлінні Казначейства.

Позивач, вважаючи такі дії неправомірними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 за№ 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частина перша та друга статті 6 Закону № 1404-VIII).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 6 Закону № 1404-VIII органи та установи, зазначені в частинах першій третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 845 боржники це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Стягувачі це фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 4 Порядку № 845 визначено, що органи Казначейства: забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; вживають заходів до виконання виконавчих документів; розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право: повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів; застосовувати заходи впливу до боржників відповідно до Бюджетного кодексу України та у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держаудитслужби; повідомляти органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, про дії або бездіяльність боржника, що перешкоджає виконанню виконавчого документа; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Суд встановив, що заява позивача від 29.10.2021 про прийняття на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021, яка подана до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області відповідала вимогам пункту 6 Порядку № 845.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку: приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві передбачені пунктами 9 -9-2 Порядку № 845.

Суд звертає увагу на те, що підпунктом 3 пункту 9 Порядку № 845 передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Таким чином, підпункт 3 пункту 9 Порядку № 845 не підлягає застосуванню, як підстава для повернення виконавчого листа, у випадку, коли боржником, який не має відкритих рахунків в органі казначейства, є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до частини першої статті 2 Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 за № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з частиною першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Водночас, частиною другою статті 2 Закону № 4901-VI передбачено, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

В даних правовідносинах, відповідно до наказу Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021, боржником є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а стягувачем Івано-Франківський міський центр зайнятості.

Відповідач не заперечує, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є органом державної влади, однак не надав доказів відсутності відкритих рахунків боржника в органах Казначейства Івано-Франківської області. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач безпідставно застосував підпункт 3 пункту 9 Порядку №845, повертаючи позивачу наказ без виконання, оскільки даний підпункт пункту 9 Порядку не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Як зазначалося вище, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Положення про Державну казначейську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Враховуючи положення статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та усталену судову практику Верховного Суду у постановах від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16, від 16.04.2020 у справі № 804/5950/19, від 21.07.2021 у справі № 910/6471/19, від 09.12.2021 у справі № 280/1446/19, суд зазначає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України.

У контексті зазначеного суд бере до уваги, що відповідно до підпункту 2 пункту 4, підпунктів 2 і 7 пункту 5 Порядку №845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Суд також виходить з того, що застосування норм Порядку №845 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у спосіб, який визначений Головни управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, створює ситуацію правової невизначеності, що суперечить принципу верховенства права, а також призводить до порушення однієї з основних засад судочинства (обов`язковість судових рішень) та міжнародних зобов`язань України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 зі справи "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 статті 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), а також у низці інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У пункті 53 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка, у справі "Ромашов проти України", у справі "Дубенко проти України" та у справі "Козачек проти України"). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі "Шмалько проти України"). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" і у справі "Крищук проти України").

Як стверджує відповідач, у відзиві на позовну заяву, Івано-Франківський міський центр зайнятості відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є державною організацією (установою, закладом). Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Проаналізувавши зміст наказу Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021, а саме строки пред`явлення даного виконавчого документу до виконання, суд дійшов висновку, що позивачу виданий даний наказ як юридичній особі, а не як органу державної влади, оскільки наказ дійсний для пред`явлення до виконання до 27 лютого 2024 року, тобто може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років.

Відтак, у даних правовідносинах стягувач не є органом державної влади, а тому твердження відповідача про те, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на ці правовідносини є помилковими, які не ґрунтуються на всіх обставинах справи.

З урахування вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно повернув позивачу без виконання наказ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 про примусове виконання рішення.

Інших підстав для повернення виконавчого документу стягувачу відповідач не навів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не вчинив всіх необхідних дій, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення.

Таким чином, дії Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо повернення Івано-Франківському міського центру зайнятості наказу Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 про примусове виконання рішення без виконання є протиправними, а тому, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача прийняти до виконання даний наказ.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що оскільки позивач у даних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, а заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, згідно з платіжним дорученням за № 1266 від 23.11.2021, підтвердив сплату судового збору на суму 2 270 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2 270 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо повернення без виконання Івано-Франківському міському центру зайнятості (індекс 76010, вулиця Набережна імені В. Стефаника, будинок 34-Б місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ) наказ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 про примусове виконання рішення.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Дністровська, будинок 14, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ) прийняти до виконання наказ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/1037/20 від 26.02.2021 про примусове виконання рішення.

Стягнути на користь Івано-Франківського міського центру зайнятості (індекс 76010, вулиця Набережна імені В. Стефаника, будинок 34-Б місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Дністровська, будинок 14, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ) сплачений судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.