Справа № 320/10224/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року № 320/10224/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у

Київській області

Державної інспекції архітектури та містобудування України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області від 05.07.2021 про відмову в реєстрації в Реєстрі будівельної діяльності і повернення декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка була складена ОСОБА_1 щодо об`єкту нового будівництва «Виробнича база з переробки алюмінієвого профілю (виробництво вікон)» за поштовою (будівельною) адресою: Україна, 08161, Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівська, вулиця Київська, 79 і 79/1, і яка надійшла до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області 16.06.2021; зобов`язання Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області зареєструвати в реєстрі будівельної діяльності декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка була складена ОСОБА_1 щодо об`єкту нового будівництва «Виробнича база з переробки алюмінієвого профілю (виробництво вікон)» за поштовою (будівельною) адресою: Україна, 08161, Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівська, вулиця Київська, 79 і 79/1, і яка надійшла до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області 16.06.2021 датою її фактичного надходження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 залучено Державну інспекцію архітектури та містобудування України в якості другого відповідача до участі в адміністративній справі №320/10224/21.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок відмови департаменту у реєстрації декларації про ГЕО №2 в реєстрі позивача було протиправно позбавлено можливості набути право власності на об`єкт у встановленому чинним законодавством порядку, що спричинило протиправне невизнання за позивачем права на користування і розпорядження належним об`єктом - всупереч положенням частини 1 статті 41 Конституції України.

Відповідачем - 2 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що для реєстрації декларації позивачу необхідно звернутися до Державної інспекції архітектури та містобудування України із заповненим примірником декларації про готовність до експлуатації об`єкта з невизначними наслідками (СС1).

Відповідач-1 свої правом на подачу відзиву не скористався, заяв чи клопотань до суду не надав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно частини другої статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

У серпні 2016 року позивач складено і подано до Департаменту на реєстрацію декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкту нового будівництва «Виробнича база з переробки алюмінієвого профілю (виробництво вікон)» за поштовою (будівельною) адресою: Україна, 08161, Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Київська, 79 і 79/1.

01 вересня 2016 року Департаментом зареєструвано Декларацію про ПВБР за № КС 78. Відомості про Декларацію про ПВБР наразі наявні в Реєстрі будівельної діяльності, що підтверджується результатами пошуку Декларації про ПВБР в Реєстрі на порталі Єдиної електронної системи у сфері будівництва https://e-construction.gov.ua.

У січні 2021 року, зважаючи на завершення виконання усіх будівельних робіт відповідно до затвердженої проектної документації і готовність Об`єкта до експлуатації, позивач складено щодо Об`єкта і подано до Департаменту через Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Декларація про ГЕО № 1 надійшла до Департаменту 19 січня 2021 року і була зареєстрована в Департаменті за вхідним № 10/10-08-1901/81/П.

01 лютого 2021 року, за результатами розгляду поданої позивачем Декларації про ГЕО № 1, Департаментом прийнято рішення про відмову у реєстрації Декларації про ГЕО № 1 і повернення її позивачу. Таке своє рішення Департамент виклав у адресованому Позивачу листі «Про повернення декларації» № 10/10-6/0102/02 від 01 лютого 2021 року, до якого було додано Декларацію про ГЕО № 1 без відмітки про її реєстрацію Департаментом в Реєстрі.

На обґрунтування свого рішення про відмову у реєстрації Декларації про ГЕО № 1 повернення її Позивачу Департамент зазначив, що при перевірці Декларації про ГЕО №1 було «виявлені наступні зауваження»:

1) в пункті 2 Декларації про ГЕО № 1 неповно вказана інформація про замовника будівництва Об`єкта;

2) в пункті 10 Декларації про ГЕО № 1 неповно зазначена інформація щодо затвердження проектної документації замовником будівництва Об`єкта;

3) в пункті 12 Декларації про ГЕО № 1 неповно вказаний строк введення Об`єкта в експлуатацію;

4) в пункті 14 Декларації про ГЕО № 1 відсутні основні показники (з урахуванням результатів технічної інвентаризації);

5) в пункті 16 Декларації про ГЕО № 1 основні показники Об`єкта за проектом зазначені неповно.

Будь-яких інших зауважень до Декларації про ГЕО № 1 Департаментом не наведено.

Про рішення, прийняте Департаментом щодо Декларації про ГЕО № 1, позивач вперше дізнався з листа «Про розгляд звернення» № 1010-1329/03, складеного Департаментом 11 червня 2021 року у відповідь на звернення позивача.

У червні 2021 року позивачем повторно складено щодо Об`єкта і подано до Департаменту через ЦНАП декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI).

У складеній ним Декларації про ГЕО № 2 Позивачем належно врахувано усі зауваження Департаменту до Декларації про ГЕО № 1, а саме:

1) в пункті 2 Декларації про ГЕО № 2 було додатково вказано інформацію про місце проживання Позивача, який є замовником будівництва Об`єкта (у Декларації про ГЕО № 1 ця інформація була відсутня);

2) в пункті 10 Декларації про ГЕО № 2 було додатково зазначено, що прийняте Позивачем, який є замовником будівництва Об`єкта, рішення про затвердження проектної документації щодо Об`єкта не має номера - до реквізитів цього рішення було додано текст «без номера» (в Декларації про ГЕО № 1 зазначення «без номера» у відповідній графі було відсутнє);

3) в пункті 12 Декларації про ГЕО № 2 було вказано вірний повний строк введення Об`єкта в експлуатацію «II квартал 2021 року» (в Декларації про ГЕО № 1 такий строк було помилково і неповно визначено як « 2020 рік»);

4) в пункті 14 Декларації про ГЕО № 2 було додатково наведені визначені під час технічної інвентаризації Об`єкта значення тих основних показників Об`єкта, які передбачалися проектною документацією на Об`єкт і які були наведені Позивачем в Декларації про ПВБР (в Декларації про ГЕО № 1 було помилково зазначено, що такі основні показники не визначались під час технічної інвентаризації Об`єкта);

5) в пункті 16 Декларації про ГЕО № 2 були зазначені усі основні показники Об`єкта відповідно до проектної документації на Об`єкт, що були наведені Позивачем в Декларації про ПВБР (в Декларації про ГЕО № 1 були зазначені лише окремі з таких основних показників).

Декларація про ГЕО № 2 надійшла до Департаменту 16 червня 2021 року.

05 липня 2021 року, за результатами розгляду поданої позивачем Декларації про ГЕО № 2, Департаментом було прийнято рішення про відмову у реєстрації Декларації про ГЕО № 2 і повернення її позивачу. Своє Рішення Департамент виклав у адресованому позивачу листі «Про повернення декларації» № 10/10-43/0507/02 від 05 липня 2021 року, до якого, з незрозумілих причин, не було додано Декларацію про ГЕО № 2.

На обґрунтування свого Рішення Департамент зазначив, що при перевірці Декларації про ГЕО № 2 нібито були «виявлені наступні зауваження»:

1) в пункті Декларації про ГЕО № 2 Позивачем вказані основні техніко-економічні показники Об`єкта, «які повністю співпадають з основними показниками об`єкта за проектом (разом з тим, в п. 14 повинні бути вказані показники за результатами технічної інвентаризації об`єкта будівництва)»;

2) відповідно до Декларації про ГЕО № 2 технічну інвентаризацію Об`єкта було проведено «відповідальною особою» ОСОБА_2 (далі - «Експерт»), «разом з тим, в реєстрі атестованих осіб, відсутня інформація про наявність у вказаної особи сертифіката, що надає можливість проводити технічну інвентаризацію об`єкта будівництва».

Будь-яких інших зауважень до Декларації про ГЕО № 2 у Департаменту не виникло.

Про надходження Декларації про ГЕО № 2 до Департаменту 16 червня 2021 року, а також про Рішення, прийняте Департаментом щодо Декларації про ГЕО № 2, позивач дізнався 27 липня 2021 року, коли Департамент надіслав електронну копію свого листа «Про розгляд запита» № 1010- 2163/03, складеного Департаментом 26 липня 2021 року у відповідь на звернення Позивача, на адресу електронної пошти Позивача, що підтверджується електронним листом, надісланим 27 липня 2021 року з адреси електронної пошти на адресу електронної пошти .

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI, (далі - Закон №3038-VI).

Прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є передостаннім етапом проектування та будівництва такого об`єкта, що передбачається частиною п`ятою статті 26 Закону, згідно якої проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Порядок прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта залежить від класу наслідків (відповідальності) будівель і споруд, визначеного для такого об`єкта.

Згідно частини першої статті 32 Закону клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд (далі - клас наслідків) - це характеристика рівня можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які постійно або періодично перебуватимуть на об`єкті або які знаходитимуться зовні такого об`єкта, матеріальних збитків чи соціальних втрат, пов`язаних із припиненням експлуатації або з втратою цілісності об`єкта.

Згідно частин другої і третьої статті 32 Закону клас наслідків визначається відповідно до вимог будівельних норм і правил, затверджених згідно із законодавством. Клас наслідків визначається для кожного об`єкта - будинку, будівлі, споруди будь-якого призначення, їхніх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, у тому числі тих, що належать до складу комплексу (будови).

Згідно абзаців першого - четвертого частини п`ятої статті 32 Закону усі об`єкти поділяються за такими класами наслідків (відповідальності): незначні наслідки - CCI; середні наслідки - СС2; значні наслідки - ССЗ.

Згідно частини шостої статті 32 Закону віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності) здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва.

Відповідно до затвердженої (погодженої) позивачем проектної документації Об`єкт належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI).

Згідно абзаців першого і другого частини першої статті 39 Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації, при цьому форма такої декларації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта має здійснюватися шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю в Реєстрі поданої Позивачем (замовником будівництвом Об`єкта) декларації про готовність Об`єкта до експлуатації відповідно до Порядку № 461.

Згідно абзацу першого пункту 4 Порядку № 461 надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно частини першої статті 6 Закону управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно абзацу четвертого частини третьої статті 6 Закону органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, серед іншого, шляхом реєстрації чи відмови у реєстрації декларацій про готовність до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI):

виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, розташованих у межах відповідних населених пунктів;

виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, розташованих у межах відповідних населених пунктів;

центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду

щодо об`єктів, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно частини другої статті 7 Закону у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.

Ані Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, яка до 03 березня 2020 року була сільською радою за місцезнаходженням Об`єкта, ані Боярська міська рада, яка з 03 березня 2020 року є міською радою за місцезнаходженням Об`єкта, не утворили власні виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

А відтак, реєстрація декларації позивача про готовність до експлуатації закінченого будівництвом Об`єкта в Реєстрі мала здійснюватися (і досі має здійснюватися) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

До 13 березня 2020 року таким центральним органом виконавчої влади була Держархбудінспекція - в силу пункту 1 Положення № 294, згідно якого Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в частині надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

13 березня 2020 року Кабінет Міністрів України своєю Постановою № 218 ліквідував Держархбудінспекцію і утворив натомість Державну сервісну службу містобудування України (далі-«Держсервісбуд») як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

Окрім того, цього ж дня, 13 березня 2020 року, Кабінет Міністрів України своєю Постановою №219 утворив Державну інспекцію містобудування України (далі - «ДІМ») як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

23 грудня 2020 року, в цілях подальшої оптимізації органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в Україні, своєю Постановою № 1340 Кабінет Міністрів України ліквідував ДІМ і Держсервісбуд і утворив натомість Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - «ДІАМ») як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій, і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

29 березня 2021 року, з огляду на неможливість здійснення ДІАМ своїх повноважень (у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду) до завершення усіх тривалих заходів з її утворення, своєю Постановою № 303 Кабінет Міністрів України установив, що Держархбудінспекція продовжує здійснювати повноваження та функції до завершення здійснення заходів з утворення ДІАМ, що також передбачено абзацом четвертим пункту 4 Порядку № 461.

Зважаючи на не-завершення здійснення заходів з утворення ДІАМ, Держархбудінспекція і досі продовжує здійснювати повноваження та функції ДІАМ.

А відтак, центральним органом виконавчої влади, до компетенції якого належала реєстрація Декларації про ГЕО № 2 в Реєстрі, є Держархбудінспекція, і такі повноваження мали здійснюватися Держархбудінспекцією через Департамент, який є територіальним органом Держархбудінспекції за місцезнаходженням Об`єкта, що передбачено пунктом 7 Положення № 294, і що випливає з положень абзацу третього пункту 4 Порядку № 461.

Згідно абзаців першого і третього пункту 17 Порядку № 461 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг один примірник декларації щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку.

Як вже було зазначено вище, 16 червня 2021 року до Департаменту надійшла Декларація про ГЕО № 2, яка була подана Позивачем через ЦНАП і яка містила усі дані, що передбачалися визначеною у додатку 3 до Порядку № 461 (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин) формою декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI).

Згідно абзацу першого пункту 18 Порядку № 461 орган державного архітектурно- будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Згідно абзацу першого пункту 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Таким чином, протягом десяти робочих днів з дня надходження Декларації про ГЕО № 2 до Департаменту, тобто до 30 червня 2021 року включно, Департамент мав забезпечити внесення інформації, зазначеної у Декларації про ГЕО № 2, до Реєстру або повернути її Позивачу з письмовим обґрунтуванням причин повернення, при цьому правомірними підставами для повернення Декларації про ГЕО № 2 без її реєстрації в Реєстрі могли слугувати:

а) подання та (або) оформлення Позивачем Декларації про ГЕО № 2 з порушенням установлених вимог;

б) неповнота даних, зазначених Позивачем у Декларації про ГЕО № 2.

Декларація про ГЕО № 2 була подана і оформлена позивачем з дотриманням усіх вимог, установлених Законом і Порядком № 461 (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин). У складеній ним Декларації про ГЕО № 2 позивач належно і повністю врахував усі зауваження Департаменту до Декларації про ГЕО № 1, і подана позивачем до Департаменту Декларація про ГЕО № 2 містила усі дані, що передбачалися визначеною у додатку 3 до Порядку № 461 (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин) формою декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI), про що вже було зазначено вище.

Суд зазначає, що зауваження, які виникли у Департаменту під час розгляду Декларації про ГЕО № 2 і які стали фактичними підставами повернення позивачу Декларації про ГЕО № 2 без її реєстрації в Реєстрі, не виникали у Департаменту під час вирішення ним питання щодо реєстрації в Реєстрі Декларації про ГЕО № 1.

Окрім того, такі зауваження виникли у Департаменту за результатами перевірки, що не передбачалася ані Законом, ані Порядком № 461: відповідно до цих актів законодавства у сфері містобудівної діяльності Департамент мав право перевірити лише дотримання позивачем установлених вимог при поданні і оформленні Декларації про ГЕО № 2, а також повноту даних, зазначених Позивачем у Декларації про ГЕО № 2.

Тому вбачається, що під час вирішення питання щодо реєстрації в Реєстрі Декларації про ГЕО № 2 Департаментом не було дотримано вимог частини другої статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, Рішення, яким Департамент відмовив у реєстрації Декларації про ГЕО № 2 в Реєстрі і повернув її позивачу, є протиправним і підлягає скасуванню.

Судом встановлено,що на обґрунтування свого Рішення Департамент вказав, що в пункті Декларації про ГЕО № 2 позивачем вказані основні техніко-економічні показники Об`єкта, «які повністю співпадають з основними показниками об`єкта за проектом.

Таким чином, однією з підстав повернення позивачу Декларації про ГЕО № 2 без її реєстрації в Реєстрі стало співпадіння фактичних основних техніко-економічних показників готового до експлуатації Об`єкта з основними техніко-економічними показниками Об`єкта, що передбачалися відповідною проектною документацією.

Суд зауважує, що таке «співпадіння» не може вважатися недотриманням Позивачем вимог Порядку № 461 щодо повноти даних при оформленні Декларації про ГЕО № 2. За жодних обставин таке «співпадіння» не є порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності, оскільки свідчить виключно про неухильне дотримання позивачем вимог цього законодавства, виконання усіх будівельних робіт щодо Об`єкту у повній відповідності до проектної документації на Об`єкт і, у підсумку, досягнення позивачем мети будівництва Об`єкту.

Також, як вже було зазначено вище, на обґрунтування свого Рішення Департамент зауважив, що відповідно до Декларації про ГЕО № 2 технічну інвентаризацію Об`єкта було проведено «відповідальною особою» Експертом, «разом з тим, в реєстрі атестованих осіб, відсутня інформація про наявність у вказаної особи сертифіката, що надає можливість проводити технічну інвентаризацію об`єкта будівництва».

Таким чином, іншою підставою повернення позивачу Декларації про ГЕО № 2 без її реєстрації в Реєстрі стало нібито встановлена Департаментом відсутність у Експерта права на проведення інвентаризації нерухомого майна.

У зв`язку з цим суд зазначає, що технічна інвентаризація готового до експлуатації Об`єкта була проведена на замовлення позивача юридичною особою - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОЕКТТЕХСЕРВІСГРУП», що підтверджується технічним паспортом на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами виробнича база з переробки алюмінієвого профілю (виробництво вікон) № 00621, виготовленим ТОВ «Проекттехсервісгруп» станом на 06 березня 2020 року.

Водночас, формою декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI), визначеною у додатку 3 до Порядку № 461 (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин), не передбачено зазначення в пункті 14 «Інформація про проведену технічну інвентаризацію об`єкта» будь-яких відомостей (найменування, код за СДРПОУ тощо) про юридичну особу, яка провела технічну інвентаризацію об`єкта, і вимагається лише зазначення прізвища, імені та по батькові конкретної фізичної особи - безпосереднього виконавця такої інвентаризації. Жодних вимог щодо «відповідального» статусу такої фізичної особи формою декларації не встановлено. Так само формою декларації не передбачено зазначення реквізитів будь-якого «сертифіката, що надає можливість проводити технічну інвентаризацію об`єкта будівництва».

Відтак, задля неухильного дотримання вимог, встановлених формою декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI), визначеною у додатку 3 до Порядку № 461 (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин), позивач зазначив у пункті 14 «Інформація про проведену технічну інвентаризацію об`єкта» Декларації про ГЕО № 2 відомості не про ТОВ «Проекттехсервісгруп», а про Експерта ( ОСОБА_2 ), який, як вбачається з Технічного паспорта, безпосередньо (у якості працівника ТОВ «Проекттехсервісгруп») виконав технічну інвентаризацію Об`єкта і за її наслідками склав Технічний паспорт. В подальшому, що також вбачається з Технічного паспорта, результати технічної інвентаризації Об`єкта, виконаної Експертом, були перевірені і затверджені керівником ТОВ «Проекттехсервісгруп» ОСОБА_3 , який на час проведення цієї технічної інвентаризації відповідав кваліфікаційним вимогам у сфері діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, в категорії «інженер з інвентаризації нерухомого майна» і мав необхідний рівень кваліфікації і знань, що підтверджується кваліфікаційним сертифікатом відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури серії АЕ № 002920, виданим 08 листопада 2013 року Атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Правомірність зазначення позивачем в пункті 14 «Інформація про проведену технічну інвентаризацію об`єкта» Декларації про ГЕО № 2 відомостей про Експерта як безпосереднього виконавця технічної інвентаризації Об`єкта також підтверджується наразі дійсною (чинною) декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI), зареєстрованою в Реєстрі департаментом з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради 16 вересня 2019 року за № КВ 25: у пункті 14 цієї декларації у якості відомостей про особу - виконавця технічної інвентаризації об`єкта будівництва зазначено відомості (прізвище, ім`я та по батькові) цього ж Експерта - ОСОБА_2 .

Відтак, своїм протиправним Рішенням Департаментом порушено права та інтереси позивача як фактичного і єдиного правомірного власника Об`єкта.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 КАС України

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., тому ці витрати необхідно присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення 15000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України, представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Так, відповідно до статті 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно положень статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 7, 9 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 15000,00 грн.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд бере до уваги, що адвокатом дійсно надані послуги, які включали в себе підготовчий процес для розгляду даної справи в суді збір і систематизацію документів для вироблення правової позиції, складення та подачу адміністративного позову, витребування та надання доказів.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності цих витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу та обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, а також задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача частини понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 7270,00 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області від 05.07.2021 про відмову в реєстрації в Реєстрі будівельної діяльності і повернення декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка була складена ОСОБА_1 щодо об`єкту нового будівництва «Виробнича база з переробки алюмінієвого профілю (виробництво вікон)» за поштовою (будівельною) адресою: Україна, 08161, Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівська, вулиця Київська, 79 і 79/1, і яка надійшла до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області 16.06.2021.

Зобов`язати Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області зареєструвати в реєстрі будівельної діяльності декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка була складена ОСОБА_1 щодо об`єкту нового будівництва «Виробнича база з переробки алюмінієвого профілю (виробництво вікон)» за поштовою (будівельною) адресою: Україна, 08161, Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівська, вулиця Київська, 79 і 79/1, і яка надійшла до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області 16.06.2021 датою її фактичного надходження.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7270,00 грн (сім тисяч двісті сімдесят грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області.

Позивач - ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області(; місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26-А).

Відповідач - Державна інспекція архітектури та містобудування України (; місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.