Справа № 380/3917/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/3917/20 пров. № А/857/17455/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №380/3917/20 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Крутько О.В., час ухвалення - 13.55 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 27.10.2022),-

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2019 №1508 було проведено планову перевірку господарської діяльності служби зв`язку з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку в порівнянні з фактичною наявністю майна зв`язку. В ході проведення інвентаризації у службі зв`язку в період з 01 листопада по 28 грудня 2019 року було виявлено нестачу майна служби зв`язку. У зв`язку з чим було призначено службове розслідування відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2020 №47. За результатами службового розслідування встановлено нестачу майна служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , а саме в частині, що стосується відповідача: радіостанцій «Оріон РН-2.5К» в кількості 6 комплектів на загальну суму 34388,34 грн. та радіостанції «Оріон РС-1.4.2» в кількості 1 комплекту на загальну суму 18521,66 грн.

Позивач стверджує, що вказане військове майно служби зв`язку було ввірене відповідачу на зберігання відповідно до Книги видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 . Згідно акту службового розслідування від 24.03.2020 вх. № 204 було встановлено, що нестача майна зв`язку, а саме: радіостанцій Оріон РН-2.5К 6 компл., радіостанції «Оріон РС-1.4.2» - 1 компл., переданого під звіт відповідачу, виникла внаслідок втрати і неналежного виконання відповідачем обов`язків військової служби, який не забезпечив належне зберігання вказаного військового майна, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2020 № 227 на підставі ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності за втрату майна зв`язку, завдану державі шкоду в особі Військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до довідки-розрахунку сума завданих відповідачем збитків складає 52 910,00 грн. Відповідачу було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати збитки державі у вигляді втрати майна служби зв`язку, однак, з боку відповідача жодних дій щодо погашення боргу не здійснювалося. Відповіді на повідомлення вих. № 931 від 10.04.2020 до Військової частини НОМЕР_1 від відповідача не надходило. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом першої інстанції були неправильно та поверхнево досліджені докази у справі, не надано належної оцінки відзиву відповідача, не встановлено істотних обставин справи та допущено порушення при застосуванні норм матеріального права та процесуального права.

Апелянт зазначає, що військове майно служби зв`язку було ввірене Відповідачу на зберігання до місяця часу, таким чином майно видано встановленим порядком відповідно до Книги видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 (дод. 16 Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 №440). Відповідно до пояснення щодо оформлення книги обліку військового майна (дод. 16), що видається в тимчасове користування, зазначено, що Книга обліку військового майна, що видається в тимчасове користування (далі - книга), призначена для обліку військового майна, яке видається в тимчасове користування (на строк не більш одного місяця), та контролю за його поверненням. Отже, посадові особи військової частини НОМЕР_1 діяли при видачі військового майна відповідачу в межах вимог чинного законодавства, а саме: Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 №440.

Щодо висновків почеркознавчої експертизи зазначає, що згідно висновку експерта ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2022 № СЕ- 19/118-22/1004-ГГЧ підпис у п.58 у графі «Розписка про отримання та фамілія» у Книзі видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 виконаний вірогідно не ОСОБА_1 . Встановити ким виконаний підпис в п.57 у графі «Розписка про тримання і фамілія» у Книзі видачі засобі зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 » не виявилось можливим. Отже, експерт в висновках не зазначив чітко, що підпис виконано не відповідачем, а проведена у межах цієї справи експертиза не може бути беззаперечним доказом отримання чи неотримання військового майна (засобів зв`язку).

Вважає, що суд першої інстанції не вжив вичерпних заходів щодо дослідження обставин справи, не були опитані свідки не надано належної уваги матеріалам службового розслідування за даним фактом.

Апелянт зазначає, що Відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, та будучи матеріально відповідальною особою, завдав шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 шляхом втрати військового майна служби зв`язку в період здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апелянт в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляду справи у відсутності представника військової частини.

За клопотанням представника відповідача судове засідання було призначено в режимі відео конференції, однак з технічних причин (відсутність зв`язку) проведено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України у період з 31.07.2014 по 22.04.2019, що підтверджується відповідними відмітками у Військовому квитку.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 183 від 31.07.2024, зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з 31.07.2014 рядового ОСОБА_1 водієм-заправником 1 автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти забезпечення ВОС-837057Д.

Відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.04.2016 № 119-РС відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 А (по стройовій частині) від 03.06.2016 № 128 відповідача призначено на посаду старшого майстра ремонтної майстерні артилерійського озброєння 9 арсеналу озброєння військової частини НОМЕР_3 .

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №128 від 03.06.2016 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого водія заряджаючого реактивно артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_2 з 03.06.2016 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та вважати таким, що вибув до нового місця служби Військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Згідно спільної директиви Міністерства оброни України та Генерального штабу Збройних сил України від 26.04.2017 № Д-322/1/5 дск та переліку змін до штабу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2017 № 111 умовне найменування військової частини польова пошта НОМЕР_2 анульовано.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2019 №1508 було проведено планову перевірку господарської діяльності служби зв`язку з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку в порівнянні з фактичною наявністю майна зв`язку. В ході проведення інвентаризації у службі зв`язку в період з 01 листопада по 28 грудня 2019 року було виявлено нестачу майна служби зв`язку. У зв`язку з чим було призначено службове розслідування відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2020 № 47.

За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування. Службовим розслідуванням встановлено нестачу майна служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , а саме в частині, що стосується доводів про втрату майна при проходженні військової служби ОСОБА_1 встановлено відсутність наступного майна: радіостанцій «Оріон РН-2.5К» в кількості 6 комплектів на загальну суму 34388,34 грн. та радіостанції «Оріон РС-1.4.2» в кількості 1 комплекту на загальну суму 18521,66 грн.

Згідно акту службового розслідування від 24.03.2020 вх. № 204 встановлено, що нестача майна зв`язку, а саме: радіостанцій Оріон РН-2.5К 6 компл, радіостанції «Оріон РС-1.4.2» - 1 комп., переданого під звіт відповідачу, виникла внаслідок втрати і неналежного виконання відповідачем обов`язків військової служби, який не забезпечив належне зберігання вказаного військового майна, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2020 № 227 за неналежне виконання обов`язків військової служби, що зумовило нестачу військового майна та порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.11, ст.127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на підставі ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої з його вини шкоди у сумі 52910,00 грн.

Відповідачу було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати збитки державі у вигляді втрати майна служби зв`язку шляхом направлення йому письмових повідомлень, на які відповідач не відреагував.

З метою стягнення шкоди, заподіяної державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , пов`язаної з втратою майна служби зв`язку позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції в задоволені позову відмовив з тих підстав, що позивачем не доведено факти неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків в частині збереження ввіреного йому військового майна та його вини у втраті цих радіостанцій.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до ст. 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ від 03.10.2019 року (далі - Закон №160-ІХ), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, шо діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до ст.12 Розділу III Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно приписів ч. 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна визначено в Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440 (далі Інструкція № 440).

Відповідно до 6 Р.І Інструкції № 440 обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.

Згідно п.50 Розділу V Інструкції №440 видавання військового майна зі складу військової частини в тимчасове користування на строк більше місяця оформлюється накладними на видавання (здавання) або накладними (форма №З-3).

Пункт 57 Розділу V Інструкції №440 передбачає, що перед вибуттям з військової частини до нового місця служби (звільненням з військової служби) військовослужбовці строкової служби здають під підпис: у відомості закріплення зброї за особовим складом - зброю, яка за ними обліковується; у роздавальній (здавальній) відомості - інше військове майно.

Військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, зброю та інвентарне майно, яке за ними обліковується, здають на склади військової частини за накладною на видавання (здавання) (за накладними (форма № З-3)) або за роздавальними (здавальними) відомостями, які виписуються у відповідній службі забезпечення військової частини.

Як уже зазначалось вище, судом встановлено, що за результатами службового розслідування встановлено нестачу майна служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, радіостанцій «Оріон РН-2.5К» в кількості 6 комплектів на загальну суму 34388,34 грн. та радіостанції «Оріон РС-1.4.2» в кількості 1 комплекту на загальну суму 18521,66 грн. За висновками службового розслідування нестача зазначеного військового майна виникла внаслідок втрати і неналежного виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби, який не забезпечив належне зберігання вказаного військового майна, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 .

На підтвердження передання такого майна під звіт відповідачу позивач надав для огляду суду Книгу видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 та стверджував, що записи п.57 та п.58 засвідчують передання під розписку позивачу ввіреного йому майна.

У зв`язку з оспорюванням відповідачем факту отримання у особисте користування зазначеного військового майна (6 комплектів радіостанцій «Оріон РН-2.5К» та 1 комплекту радіостанції «Оріон РС-1.4.2») та для перевірки твердження відповідача про те, що підпис у Книзі видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 йому не належить, судом першої інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2022 № СЕ-19/118-22/1004-ПЧ підпис у п.58 у графі «Розписка про отримання та фамілія» у Книзі видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 виконаний вірогідно не ОСОБА_1 . Встановити ким виконаний підпис в п.57 у графі «Розписка про тримання і фамілія» у Книзі видачі засобі зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 не виявилось можливим.

Отже, експерт при проведенні експертизи не підтвердив належність позивачу підписів про передачу військового майна (п.57, п.58) у Книзі видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку Військової частини НОМЕР_1 .

Апелянт зазначає, що експерт в висновках не зазначив чітко, що підпис виконано не відповідачем, а проведена у межах цієї справи експертиза не може бути беззаперечним доказом отримання чи неотримання військового майна (засобів зв`язку).

Проте, апеляційний суд вважає наведені доводи невірними, оскільки незважаючи на не те, що на думку апелянта, висновок експерта не підтверджує, що підпис виконано не відповідачем, разом з тим, цей ж висновок експертизи свідчить про те, що не підтверджено належність позивачу підписів про передачу майна.

Суд першої інстанції вірно вказав, що позивач не надав інших доказів передання вищевказаного майна зв`язку у користування ОСОБА_1 чи доказів його втрати з вини відповідача.

Згідно п.50 Розділу V Інструкції №440 видавання військового майна зі складу військової частини в тимчасове користування на строк більше місяця оформлюється накладними на видавання (здавання) або накладними (форма № З-3).

Доказів оформлення накладних на видавання (здавання) або накладних за формою №З-3 згідно вимог Інструкції № 440 не представлено.

Щодо покликань позивача на відібрані при проведенні службового розслідування письмові пояснення відповідача, відповідно до яких, 6 комплектів радіостанцій «Оріон РН-2.5К» та 1 комплект радіостанції «Оріон РС-1.4.2» були придбані за кошти волонтерів, зберігались у бойових машинах і використовувались приблизно три місяці до серпня 2016 року, а після надходження до військової частини нових радіостанцій вони були повернуті волонтерам через військовослужбовця його підрозділу за погодженням з командиром підрозділу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з урахуванням наведених вище висновків суду та відсутністю доказів щодо отримання (придбання) таких радіостанції особисто ОСОБА_1 , особисте використання їх та/чи подальше передання ним особисто радіостанцій волонтерам.

Що стосується доводів апелянта про те, що військове майно служби зв`язку було ввірене Відповідачу на зберігання до місяця часу, таким чином майно видано встановленим порядком відповідно до Книги видачі засобів зв`язку у тимчасове користування служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 , то такі не спростовують наведені вище висновки суду про недоведеність факту отримання вказаного вище майна.

Апеляційний суд зазначає, що належним доказом, який підтверджує факт отримання в особисте користування військовослужбовцем військового майна є особистий підпис військовослужбовця

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено факти неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків в частині збереження ввіреного йому військового майна та його вини у втраті цих радіостанцій.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №380/3917/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
У зв`язку із перебуванням судді Матковської З.М. в період з 20.03.2023 по 24.03.2023 включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено 27.03.2023.