Справа № 580/4957/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року справа № 580/4957/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 16.07.2012 про стягнення з позивачки виконавчого збору в сумі 165535,41 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 17.10.2012 про відкриття виконавчого провадження №34811389.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про стягнення з позивачки виконавчого збору у сумі 165535,41 грн є протиправною, оскільки постановою відповідача від 08.09.2020 у цьому виконавчому провадженні повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому за умови стягнення з позивачки виконавчого збору за виконавчим документом, який повернуто, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору, про що свідчить постанова приватного виконавця від 09.12.2019 ВП №60838569 про повторне стягнення з позивачки на користь приватного виконавця основної винагороди виконавця у розмірі 10 відсотків, від суми що підлягає стягненню за виконавчим документом. Також позивачкою вказано, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була їй направлена, що позбавило її можливості виконати рішення суду у добровільному порядку, а оскаржувана постанова від 16.07.2012 не містить обов`язкових реквізитів. Оскільки постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2012 №34811389 з примусового стягнення виконавчого збору із позивача в сумі 165535,41 грн є похідною позовною вимогою, тому вказана постанова також підлягає до скасування.

Ухвалою суду від 20.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

Позивачка в судове засідання не прибула, представник позивача в попередньому судовому засіданні 23.03.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. На призначене інше судове засідання на 28.03.2023 від представника позивача надійшла заява про здійснення розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності, надіслав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для винесення (виведення в окреме провадження) постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків, від суми що підлягає стягненню за виконавчим документом. На підставі вищевикладених обставин, відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Із матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №31112146, яке відкрито 07.02.2012 з примусового виконання виконавчого листа №2-424, виданого 01.06.2011 Придніпровським районним судом м.Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 1655357,12 грн.

16.07.2012 Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено постанову ВП №31112146 про стягнення з позивачка виконавчого збору в сумі 165535,41 грн.

16.10.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №31112146 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання (за письмовою заявою стягувача).

Крім того, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 17.10.2012 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ВП №31112146 від 14.07.2012 про стягнення з позивачка виконавчого збору в сумі 165535,41 грн.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 7 ст. 28 №606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні. У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Згідно із ч. 3. ст. 27 вказаного закону, лише у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Судом із матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №31112146, яке відкрито 07.02.2012 з примусового виконання виконавчого листа №2-424, виданого 01.06.2011 Придніпровським районним судом м.Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 1655357,12 грн.

У межах вищезазначеного виконавчого провадження ВП №31112146 Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено постанову від 16.07.2012 про стягнення з позивачка виконавчого збору в сумі 165535,41 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону №606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Із матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий документ, а саме виконавчий лист №2-424 від 01.06.2011 Придніпровського районного суду м. Черкаси повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої №606-ХІV, враховуючи письмову заяву стягувача про повернення виконавчого документу без виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону №606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

За правилами ч. 5 ст. 47 Закону №606-ХІV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

На підставі вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення всієї суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду у повному обсязі.

Як встановлено судом із матеріалів справи, 16.10.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №31112146 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання (за письмовою заявою стягувача).

Крім того, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 17.10.2012 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ВП №31112146 від 14.07.2012 про стягнення з позивачка виконавчого збору в сумі 165535,41 грн.

Однак суд звертає увагу, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що державний виконавець стягнув з позивачки ( ОСОБА_1 ) на користь стягувача (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») у примусовому порядку за виконавчим документом суму боргу 1655357,12 грн, десять відсотків виконавчого збору від якої він виокремив у окреме виконавче провадження.

Таким чином, у відповідача не було підстав для стягнення з позивачки виконавчого збору у сумі 165535,41 грн, а отже, постанова Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 16.07.2012 про стягнення виконавчого збору - не відповідає вимогам Закону №1403-VIIІ та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №400/4023/19.

Крім того, за умови стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим документом, який повернуто без фактичного виконання, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди про, що свідчать положення ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Відтак, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, створюються умови щодо повторного стягнення з боржника основної винагороди, що є порушення права та інтересів боржника.

Аналогічну правову позицію також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

Оскільки вимога позивача про скасування постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 17.10.2012 про відкриття виконавчого провадження №34811389 - є похідною від позовної вимоги щодо скасування постанови від 16.07.2012 про стягнення виконавчого збору, яку суд дійшов висновку задовольнити, тому вищезазначена постанова відповідача від 17.10.2012 про відкриття виконавчого провадження №34811389 також підлягає до скасування.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вказані положення, суд не надає оцінку іншим доводам позивача, оскільки вони не впливають на прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 16.07.2012 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 165535,41 грн;

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 17.10.2012 про відкриття виконавчого провадження №34811389.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ