Справа № 400/4709/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/4709/21

Категорія:112040201 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 19.07.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК ПК" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Миколаївське обласне ВФСЦОІ) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ " ПІК ПК ") про стягнення з ТОВ "ПІК ПК" адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 62 509,09 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 800 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що за підсумками 2020 року відповідач не виконав норматив по працевлаштуванню 1 особи з інвалідністю виходячи з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу на підприємстві, у зв`язку з чим до нього застосована адміністративно-господарська санкція, а в результаті її несвоєчасної сплати нарахована пеня.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ним виділено та створено робочі місця для працевлаштування працівників з інвалідністю, подано звітність за формою №3-ПН від 25 листопада 2020 року, забезпечено працевлаштування в 2020 році працівника з інвалідністю, а отже повною мірою забезпечено критерій необхідної кількості працевлаштованих працівників з інвалідністю відповідно до загальної середньооблікової чисельності штатних працівників товариства. Крім того випадків безпідставної відмови у працевлаштуванні людей з інвалідністю не було. Таким чином відповідач вважає, що притягнення його до відповідальності у вигляді обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції є безпідставним.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у задоволенні позову Миколаївському обласному ВФСЦОІ про стягнення з ТОВ "ПІК ПК" адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 62 509,09 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 800 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївського обласного ВФСЦОІ ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції обмежився лише формальним викладенням своїх пояснень (мотивів) в мотивувальній частині рішення на підставі яких дійшов висновків про вжиття відповідачем заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недопущення правопорушення у сфері господарювання, судом не надано належної оцінки вищевикладеним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення.

Крім того, судом не було досліджено у сукупності та не враховано наявні в матеріалах справи інформацію ГУПФ України у Миколаївській області, яка була сформована відносно страхувальника (ТОВ "ПІК ПК", ), інформацію Вознесенської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру занятості та інформацію ТОВ "ПІК ПК" (наказ про прийняття на роботу №128 від 30 липня 2019 року, наказ про прийняття на роботу №43К від 17 лютого 2020 року, наказ про прийняття на роботу №410К від 25 листопада 2020 року).

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про те, що відповідачем прийнятті заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю є необґрунтованим та таким, що зроблений без з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійсненна без дотримання положень ст.ст. 9, 73, 90 КАС України, що призвело до порушення норм матеріального права, а відтак рішення суду першої інстанції не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановленні ст. 242 КАС України.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Миколаївського обласного ВФСЦОІ, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

На виконання вимог законодавства відповідачем у 2020 році було наявно 3 робочих місця для осіб з інвалідністю, тоді як фактично в 2020 році працювало 2 особи з інвалідністю.

У відповідності до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ), підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, що обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У зв`язку з не виконанням нормативу по працевлаштуванню 1 особи з інвалідністю при наявності 3 створених робочих місць, згідно поданого звіту форми №10-ПІ, позивач застосував до відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 62 509,09 грн., а у зв`язку із не сплатою вказаної суми до 18 червня 2021 року позивачем нарахована пеня в сумі 800 грн. Загальна сума боргу: 63 309,09 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вживав заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №820/2124/16, від 04 липня 2018 року у справі № 818/521/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 812/1135/18, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено суду вчинення відповідачем правопорушення у сфері господарювання (як того вимагають приписи ст. 218 ГУ України), що є підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин у вигляді застосування адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.ч.1, 2, 3 ст. 19, ч.1 ст. 20, п.4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХІІ.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Приписами ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення Закону №875 визначають основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно ст. 18 Закону №875-ХІІ, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 (одного) робочого місця.

При цьому, підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Окрім того, положеннями ч.1 ст. 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно п.4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Періодичність подання звітів 3-ПН регламентована Порядком подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року за №316 (далі Порядок №316).

Відповідно п.5 Розділу І Порядку№316, форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Згідно п.1.1. Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року №42, форма №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", що заповнюється за рік, поширюється на всі підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, у яких працює за основним місцем роботи від 8 і більше осіб.

Згідно Порядку №316 форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, у роботодавця обов`язку виділяти та створювати робочі місця для осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, а також повідомляти уповноважені органи про наявність вакансій (форма №3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Крім того, вищезазначений звіт форми №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, де датою відкриття є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладено новий трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2020 року відповідачем було створено 3 робочих місця, але працевлаштовано 2 особи з інвалідністю.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем у 2020 році подавалась звітність до центру зайнятості форми №3-ПН. Докази безпідставної відмови інвалідам, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідач вживав заходи, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом №875-ХІІ передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11, Верховного Суду, викладеної у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 820/2124/16, від 28 лютого 2018 року у справі №807/612/16, від 11 вересня 2018 року у справі №812/1127/18, від 19 грудня 2018 року у справі №812/1140/18, від 23 липня 2019 року у справі №820/2204/16, від 31 липня 2019 року у справі №812/1164/18, від 31 січня 2020 року №823/763/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного ВФСЦОІ.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.