Справа № 520/17529/21
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

21 березня 2023 р. № 520/17529/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко Ю.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Носенка А.Ю.,

представника позивача - Дяченка В.Ю.,

представника відповідача - Синюшка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління національної поліції в Харківській області від 02.07.2021 № 555 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області", в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління національної поліції в Харківській області від 08.07.2021 № 321 о/с "По особовому складу", яким звільнено зі служби в поліції старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 з 13.07.2021 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з 14.07.2021;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2021 по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2021 №555 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області" до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення та наказом ГУНП в Харківській області від 08.07.2021 № 321 о/с "По особовому складу" позивача було звільнено зі служби в поліції. Позивач зазначив, що вважає вищезазначені накази протиправними у зв`язку з недоведеністю факту порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у використанні своїх службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди, не реагуванні на виявлене правопорушення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 клопотання Головного управління Національної поліції в Харківській області про залишення позовної заяви без руху - задоволено частково. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 по справі №520/17529/21 скасовано. Адміністративну справу №520/17529/21 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

12.01.2023 зазначену справу відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передано у провадження судді Волошину Д.А.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 призначено підготовче засідання на 07 лютого 2023 року об 11:00 год в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2021 №555 позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку з порушенням вимог: п. 1. 2 ч. 1,2 ст. 18 Закону України « Про Національну поліцію», п. б, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, ствердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Як слідує з матеріалів справи, фактично висновок про наявність в діях ОСОБА_1 вчинку, який слугував підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення був зроблений за результатами службового розслідування проведеного за фактом повідомлення 24.06.2021 про підозру ОСОБА_1 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000537 від 17.11.2020 відповідно до якої позивач обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2021 про проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 , ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 у справі № 642/3473/21 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та розміщенні в інтернет-мережі, на різних інтернет-сайтах публікацій критичного характеру щодо викриття 24.06.2021 поліцейських ГУНП в Харківській області в отриманні неправомірної винагороди від громадян. Враховуючи вище викладене висновки відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку є законними та обґрунтованими.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що дисциплінарною комісією було порушено вимоги Дисциплінарного Статуту щодо порядку виклику поліцейського для надання пояснень, оскільки капітан поліції ОСОБА_1 перебував в офіційній відпустці та будь-яких письмових викликів не отримував. Матеріали службового розслідування також не містять будь-яких оформлених належним чином викликів ОСОБА_1 , а містять лише формальний рапорт голови комісії, який скласти можливо у будь-який момент, що перевірити неможливо. Отже, службове розслідування відносно капітана поліції ОСОБА_1 було проведено не об`єктивно, неповно, без з`ясування усіх обставин вчинення/не вчинення дисциплінарного проступку.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 21.03.2023 о 10:00 год.

В судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вважає, що оскаржувані накази є правомірними та прийнятими у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, підтримуючи доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, проходив службу в органах поліції.

Також, судом встановлено, що до ГУНП в Харківській області 24.06.2021 надійшла доповідна записка заступника начальника УКЗ ГУНП в Харківській області - начальника ВІОС полковника поліції ОСОБА_2 від 24.06.2021 № 4583/119-12/02-2021, у якій зазначено, що цього ж дня працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, у рамках кримінального провадження, унесеного до ЄРДР за №0000537 від 17.11.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харків від 14.06.2021, проводяться обшуки у службових приміщеннях ППОП ГУНП в Харківській області, розташованих за адресою: вул. Карпівська, 3, м. Харків, а також за місцем мешкання поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області старших сержантів поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , сержанта поліції ОСОБА_6 , старшого оперуповноваженого СКП ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 , старшого оперуповноваженого СКП ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_8 , старших оперуповноважених ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та оперуповноваженого ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 .

На підставі наказу ГУНП в Харківській області №1327 від 24.06.2021, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що призвели до можливого порушення службової дисципліни з боку позивача, призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 02.07.2021.

Згідно змісту висновку, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні позивачем вимог: п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2021 № 555 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, яке реалізовано відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2021 № 321 о/с, яким за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області.

Вважаючи свої права порушеними та оскаржувані накази протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частина 1 статті 18 цього ж Закону передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

09.11.2016 наказом МВС України №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських.

Зокрема, ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" визначена Присяга працівника поліції.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина 1 та 2 статті 19).

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Так, Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом, визначаються підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень.

Нормами частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Аналізуючи пункти 1, 3, 4, 6, 7, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, суд встановив, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

- бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

- поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

- безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону;

- утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

- утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

- знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку.

Крім того, стаття 12 Дисциплінарного статуту дає визначення дисциплінарного проступку з якого вбачається, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

В статті 14 Дисциплінарного статуту міститься визначення службового розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Відповідне службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. (ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень визначених ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У відповідності до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Суд зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Види дисциплінарних стягнень перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни є звільнення зі служби в поліції, як крайній захід дисциплінарного впливу.

Слід наголосити, що передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що Наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2021 року № 555 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, яке реалізовано відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2021 №321 о/с, яким за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області.

Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Так, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідне службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Як зазначено раніше, підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Таким чином, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, перед накладенням дисциплінарного стягнення, з метою з`ясування всіх обставин вчинення такого проступку, наявності вини, керівник призначає службове розслідування, про що видає наказ.

Результатами службового розслідування має бути встановлено: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій.

Аналізуючи матеріали справи суд встановив, що фактично висновок про наявність в діях ОСОБА_1 вчинку, який слугував підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення був зроблений за результатами службового розслідування проведеного за фактом внесення відомостей до ЄРДР за №0000537 від 17.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, а також ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.2021 про проведення обшуку у службових приміщеннях ППОП ГУНП в Харківській області, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також за місцем мешкання ОСОБА_1 та аналізу розміщених в інтернет-мережі, на різних інтернет-сайтах публікацій критичного характеру щодо викриття 24.06.2021 поліцейських ГУНП в Харківській області в отриманні неправомірної винагороди від громадян.

На підставі висновків службового розслідування встановлено допущення позивачем порушень службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог п.п. 1 та 2 ч. 1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пунктів 1, 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2019 №1179, пунктів 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Зі змісту висновку службового розслідування судом встановлено, що під час службового розслідування Дисциплінарна комісія встановила, що відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харків від 14.06.2021 досудовим розслідуванням установлено, що в період з лютого 2021 року по теперішній час зазначені поліцейські спільно з цивільними особами ( ОСОБА_11 та/або ОСОБА_12 ) на території м. Харків вимагали та отримували неправомірну вигоду від осіб за не притягнення їх до кримінальної відповідальності за ст. 321 Кримінального кодексу України.

Також Дисциплінарною комісією було встановлено, що слідчими ДБР під час провадження досудового розслідування у межах кримінального провадження було встановлено, що в період з лютого 2021 року цивільні особи ( ОСОБА_11 та/або ОСОБА_12 ), діючи спільно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення за попередньою змовою із вищевказаними поліцейськими ГУНП в Харківській області, тобто службовими особами, при використанні ними службового становища за різними адресами на території м. Харкова затримували громадян та погрожуючи кримінальною відповідальністю за вчинення злочину, передбаченого ст. 321 Кримінальним кодексом України, висували вимогу про надання неправомірної вигоди за не притягнення зазначених громадян до кримінальної відповідальності. У подальшому поліцейські ГУНП в області спільно з цивільними особами отримували від громадян грошові кошти за не притягнення до відповідальності.

При цьому поліцейські не повідомляли про виявлене кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції "102" та не інформували шляхом написання відповідних рапортів про вказані обставини керівників органу (підрозділу) поліції, і як наслідок не ініціювали внесення відповідним органом досудового розслідування вказаних відомостей до ЄРДР.

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що 24.06.2021 позивачу вручено письмове повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Судом встановлено, що з метою опитування позивача під час проведення службового розслідування йому 25.06.2021 було здійснено телефонний дзвінок на його особистий мобільний номер НОМЕР_1 та у ході телефонної розмови було проінформовано про призначення та проведення службового розслідування за фактом внесення відомостей до ЄРДР за №0000537 від 17.11.2020 та повідомлено йому про підозру у рамках вказаного кримінального провадження. Також позивачу було запропоновано надати пояснення з цього факту. В свою чергу капітан поліції ОСОБА_1 пояснив, що 29.06.2021 він особисто прибуде до ГУНП в Харківській області та надасть відповідне пояснення. Водночас, вказано, що 29.06.2021 для надання пояснень не прибув та під час проведення службового розслідування до дисциплінарної комісії з приводу надання пояснень не звертався.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що в мережі Інтернет виявлено ряд публікацій критичного характеру щодо викриття 24.06.2021 працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, спільно з працівниками УСБУ в Харківській області під процесуальним керівництвом Харківської обласної прокуратури, поліцейських ГУНП в Харківській області в отриманні неправомірної винагороди від громадян.

Зі змісту тексту висновку вбачається посилання на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.2021, винесену у рамках кримінального провадження №0000537 від 17.11.2020, відповідно до якої досудовим розслідуванням встановлено, що в період з лютого 2021 року по теперішній час конкретні поліцейські (до складу яких входив і позивач) спільно з цивільними особами ( ОСОБА_11 та/або ОСОБА_12 ) на території м. Харків вимагали та отримували неправомірну вигоду від осіб за не притягнення їх до кримінальної відповідальності за ст. 321 Кримінального кодексу України. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у рамках кримінального провадження №0000537 від 17.11.2020 Ленінським районним судом м. Харкова 14.06.2021 винесено ухвали про обшуки у службових приміщеннях ППОП ГУЕП в Харківській області розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також за місцем мешкання поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області старших сержантів поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , сержанта поліції ОСОБА_6 , старшого оперуповноваженого СКП ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 , старшого оперуповноваженого СКП ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_8 , старших оперуповноважених ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та оперуповноваженого ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 . Зазначені обставини знайшли своє відображення і в ухвалі Ленінського районного суду міста Харкова від 01.07.2021 по справі №642/3473/21 (провадження №1-кс/642/1904/21), повний текст якої виготовлено 05.07.2021.

Як встановлено судом зі змісту зазначеної ухвали, досудовим розслідуванням встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 /0003503/, відповідно до наказу начальника ГУНП у Харківській області №33 о/с від 28.01.2021, призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, вирішив залучити раніше знайомого цивільну особу - колишнього працівника Національної поліції ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цивільну особу - ОСОБА_12 , які достовірно знали, що ОСОБА_1 є працівником поліції, до участі у вчиненні умисних злочинів, а саме отримання неправомірної вигоди від громадян за не притягнення останніх до відповідальності, на що останній надав згоду. Так, з метою реалізації спільного злочинного умислу цивільна особа - колишній працівник Національної поліції ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи спільно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, за попередньою змовою із цивільною особою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший оперуповноважений ХРУП №1 ВП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 , тобто службовою особою, та при використанні службового становища останнім, 29.04.2021 близько о 00 год. 05 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , затримали ОСОБА_13 , помістили останнього до автомобілю, який ОСОБА_11 та ОСОБА_8 використовують у своїй злочинній діяльності, а саме Mercedes Benz ML 320, сірого кольору, іноземної реєстрації, VIN: НОМЕР_2 , де висунули погрозу притягнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 321 КК України, та застосування штрафу в розмірі понад 50000 грн, після чого повідомили про необхідність надати неправомірну вигоду в розмірі 50000 грн, за непритягненння останнього до кримінальної відповідальності. Того ж дня, близько о 00 год. 35 хв. неподалік від будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , старший оперуповноважений ХРУП № 1 ВП № 1 ГУНП в Харківській області Орач А.Б. та цивільні особи ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з використанням наданого службового становища, отримали від ОСОБА_13 грошові кошти в розмірі 5000 гривень, за неповідомлення працівником поліції ОСОБА_1 та цивільними особами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 інформації, про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 321 КК України, за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та не інформування, шляхом написання відповідних рапортів, про вказані обставини керівників органу (підрозділу) поліції та як наслідок не ініціювання внесення відповідним органом досудового розслідування вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таким чином, ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду та третьої особи дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Отже, із тексту перелічених судових актів випливають обставини фізичної наявності зустрічей позивача у якості поліцейського з іншими громадянами не в інтересах поліцейської служби та проведення комунікації (розмов чи конклюдентних дій), котра явно та очевидно не сприяє досягненню покладених на органи Національної поліції України завдань.

У позовній заяві та в судовому засіданні ОСОБА_1 достовірності та правдивості цих обставин жодним чином не спростовує.

Водночас, суд зазначає, що висновок службового розслідування, складений і стосовно позивача містить в собі опис та дослідження обставин скоєного позивачем дисциплінарного проступку, котрий охоплював сукупність реально існуючих фізичних вчинків, які суперечать інтересам служби, вчинені ним самостійно та за відсутності будь-якого впливу.

При цьому суд відхиляє доводи позовної заяви, що діяння позивача, викладені у висновку службового розслідування не доводять наявність в його діях складу дисциплінарного проступку, виходячи з такого.

Відповідно до приписів ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

У висновку службового розслідування дисципліною комісією зазначено, що дисциплінарний проступок ОСОБА_1 виразився в порушенні вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100 встановлено обов`язок поліцейського незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляти про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події; а також у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідати про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Між тим, як встановлено службовим розслідуванням ОСОБА_1 не повідомляв про виявлене вищезазначене кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції "102" та не інформував шляхом написання відповідних рапортів про вказані обставини керівників органу (підрозділу) поліції, і як наслідок не ініціював внесення відповідним органом досудового розслідування вказаних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, позивачем не було виконано службові обов`язки, покладені на нього п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100.

При цьому, у вказаних нормах визначено, що суб`єктом повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення за номером "102" та доповідання рапортом про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки, є поліцейський, яким і являється позивач. Тобто, всі без виключення поліцейські мають дотримуватися обов`язків, покладених на них вищезазначеним Порядком. Отже, ОСОБА_1 є старшим оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції, а тому в силу того, що він являється поліцейським, він зобов`язаний виконувати обов`язки покладені на нього приписами Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100.

Отже, у Висновку службового розслідування обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100.

Також у Висновку службового розслідування вказано, що позивачем порушено вимоги п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Вказані Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання; допускати будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками; використовувати будь-які предмети, на яких зображена символіка політичних партій, та провадити політичну діяльність, висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях; розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, у тому числі після припинення служби в поліції, крім випадків, визначених законом; знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак (жетон), а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню за допомогою технічних засобів, крім випадків, коли поліцейський виконує службові обов`язки в режимі секретності в установленому законодавством України порядку; перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно частини 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Необхідно звернути увагу, що зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 10.06.2021 по справі № 420/241/20.

Разом з тим, вищенаведені фактичні обставини, встановлені службовим розслідуванням свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинено дії, які несумісні з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції.

У відповідності до приписів п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Отже, недотримання принципів діяльності поліцейського та вчинення дій, які не відповідають вимогам, що пред`являють до професійно-етичних якостей поліцейських, правильно кваліфікується відповідачем як порушення позивачем службової дисципліни.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.06.2021 по справі № 804/6242/17.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 не було виконано службові обов`язки, покладені на нього вищезазначеними нормативно-правовими актами а також вчинено протиправні дії щодо вимагання неправомірної вигоди за непритягнення до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Враховуючи наведене, доводи позивача щодо недоведеності наявності в діях позивача складу саме дисциплінарного проступку є необґрунтованими.

Суд також зазначає, що у тексті Висновку Дисциплінарною комісією достатньою мірою викладені обставини скоєного заявником дисциплінарного проступку, котрий охоплював сукупність реально існуючих фізичних вчинків (зустрічі, розмови, конклюдентні дії), котрі явно та очевидно суперечать інтересам служби, об`єктивно не могли перебувати поза волею та усвідомленням заявника.

За таких обставин, у даному конкретному випадку звільнення заявника від юридичної відповідальності через несуттєві і формальні причини суперечить приписам ст. 8 Конституції України та є порушенням справедливого балансу між приватним інтересом заявника на продовження поліцейської служби та публічним інтересом суспільства на абсолютну неприпустимість проявів явного та очевидного свавілля представників державної виконавчої влади, наділених законом повноваженнями на обмеження свободи пересування інших громадян.

Суд наголошує, що затримання громадянина у ночі поза межами виконання завдань поліцейської служби є явним порушенням Присяги поліцейського.

Також, суд бере до уваги, що повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст. 20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч. 3 ст. 20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч.4 ст.20).

Таким чином, Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду неетичної поведінки поліцейського та епізоду порушення Присяги поліцейського кваліфікувала правильно, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).

Так, Дисциплінарною комісією взяті до уваги усі істотні та суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи.

Наслідки цього проступку за цими епізодами є явними та очевидними і не підлягають окремому викладенню у тексті Висновку.

Суд вважає, що окремо кожен із тих епізодів, котрі визнані підтвердженими у ході розгляду справи (а особливо епізод зустрічей із іншими громадянами попри інтереси поліцейської служби), поза будь-яким розумним сумнівом явно та очевидно є достатніми для застосування найсуворішого із можливих видів дисциплінарного стягнення, позаяк демонстрація такої поведінки абсолютно не виключає майбутніх ризиків рецидиву.

Як установлено судом, владний суб`єкт - начальник ГУ НП у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію суджень Висновку Дисциплінарної комісії.

Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим суб`єктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності судом не виявлено.

Також публікаціями, викладеними в мережі «Інтернет», про які йдеться у Висновку службового розслідування висвітлено події за участі позивача, які викликали суспільний резонанс та дискредитували працівників органів Національної поліції.

При цьому, суд зазначає, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та не виключає необхідність з`ясувати та встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського. Так, судом підтверджено, що при проведенні службового розслідування відповідачем встановлено наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях ОСОБА_1 та взято до уваги, що його та інших поліцейський діяння набули розголосу через висвітлення їх неправомірних дій в мережі «Інтернет».

Також суд відхиляє доводи позовної заяви, що при проведенні службового розслідування не було враховано позитивну службову характеристику позивача як обставину, що пом`якшує відповідальність.

Разом з тим, суд зазначає, що у Висновку службового розслідування вказано, що у ході проведення службового розслідування обставин, які пом`якшують відповідальність поліцейських ГУНП в Харківській області (в тому числі ОСОБА_1 ) не встановлено.

Отже, дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування не знайдено обставин, які б пом`якшували відповідальність позивача.

Підсумовуючи викладене суд вважає висновки відповідача про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку та з огляду на те, що наслідки проступку фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому, суд зазначає, що відсутність обвинувального вироку суду не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, який встановлений в ході службового розслідування і за який відповідач у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції.

Відсутність обвинувального вироку суду ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях позивача порушення службової дисципліни. Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними і самостійними видами відповідальності особи.

Крім того, жодних порушень прав та законних інтересів позивача при проведенні процедури звільнення, визначеної Дисциплінарним статутом та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань, не виявлено.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування у межах кримінального провадження №0000537, а саме: отримання неправомірної вигоди.

Рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 30.08.2022 по справі № 120/8381/20-а.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу відсутні.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стосовно іншої частини позовних вимог суд зазначає, що останні є похідними від першої позовної вимоги, то з огляду на висновки суду у даній справі - задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.03.2023.

Суддя Д.А. Волошин