Справа № 200/4486/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року справа №200/4486/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року (повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року) у справі № 200/4486/22 (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.07.2021 за №71 ГУ ПФУ в Донецькій області (), яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 на підставі заяви від 30 червня 2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , з 30 червня 2021 року, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ); в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 №1-р/2020.

Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що 30 червня 2021 позивач звернувся безпосередньо до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак рішенням відповідача від 07.07.2021 за № 71 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Рішення мотивоване тим, що відсутні необхідні 28 років 6 місяців страхового стажу у ОСОБА_1 , як того вимагає п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-VI). Зазначав, що відповідач під час розгляду заяви позивача керувався нормою п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-VI. При цьому, позивач посилався на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.07.2021 за №71 ГУ ПФУ в Донецькій області, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 на підставі заяви від 30 червня 2021 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , з 30 червня 2021 року, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 №1-р/2020.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошував на правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону № 1058- IV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою 30.06.2021 за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Згідно наданих до заяви документів та індивідуальних відомостей з реєстру про застраховану особу, зараховано всі періоди стажу позивача.

Страховий стаж ОСОБА_1 склав 27 років 4 місяці 17 днів, з них пільговий стаж за Списком № 2 16 років 3 місяці 20 днів.

07.07.2021 ГУ ПФУ в Донецькій області було винесено рішення за № 71 відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Слід зазначити, що у справі відсутній спір щодо розміру загального трудового стажу та пільгового стажу роботи позивача.

Спірним питанням по цій адміністративній справі є правомірність відмови відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до спірних правовідносин слід застосовати норми матеріального права з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-IV розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ страховий стаж чоловікам збільшений з 25 років до 30 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків - при стажі роботи не менше 25 років (за наявності інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № № 1058-IV з іншого в частині страхового стажу. Перший із цих законів визначав такий стаж у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Відповідно до п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б„г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

В цьому випадку позивач працював до 1 квітня 2015 року на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Дане твердження знаходить своє підтвердження у записах трудової книжки НОМЕР_3 від 17.08.1983, а також даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Індивідуальні відомості про застраховану особу від 25.09.2013.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 07.07.2021 за №71 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за норами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII, оскільки на час звернення за призначенням пенсії він досяг 55-річного віку та набув необхідний страховий і пільговий стаж.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2022 року в справі № 360/4639/20 та від 11 травня 2022 року в справі № 240/21724/20

Також обґрунтованим є висновок місцевого суду, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є покладання на відповідача обов`язку призначити ОСОБА_1 з 30 червня 2021 року, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 №1-р/2020.

Застосовуючи цей спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що судовий захист має бути ефективним, зокрема виключати повторне звернення до суду, а також враховує положення ч. 2 ст. 9 КАС.

Крім того, саме такий спосіб захисту порушеного права застосований Верховним Судом за наслідками розгляду зразкової справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 200/4486/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 28 березня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук