Справа № 140/2089/23
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2089/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Рищук Віталій Віталійович (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби в місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач), відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у ВП №51895384 від 19.01.2023 (далі постанова ВП №51895384 від 19.01.2023).

Ухвалою від 20.03.2023 провадження у справі було відкрито та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Оскаржувана постанова винесена у виконавчому провадженні, під час якого взагалі не було стягнуто фактично жодних коштів чи майна. В оскаржуваній постанові виконавець вирахував 10% від суми заборгованості, яка вказувалася у виконавчому документі, незважаючи на те, що такий збір має вираховуватися від фактично повернутої, стягнутої суми або вартості майна боржника.

При стягненні виконавчого збору, без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

В постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 2540/3203/18 від 11 березня 2020 року, надано правовий висновок, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Також у цій постанові наголошується, що виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Таким чином, виходячи з викладеного у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовано наступним.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-ХIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606) який був чинний на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2016 ВП № 51895384.

Системний аналіз норм Закону № 606 вказує на те, що на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 14.06.2016 № 161/19329/15-ц та на момент закінчення строку для добровільного виконавчого документа розмір виконавчого збору визначався, виходячи з 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Зважаючи на те, що виконавче провадження було відкрито за правила передбаченими Законом № 606, то при визначенні розміру виконавчою збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606.

З наведених доводів просить в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання 30.03.2023 учасники справи не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату час та місце розгляду справи.

Представником позивача 30.03.2023 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю бути присутнім, що зумовлено зайнятістю в іншому судовому засіданні.

До клопотання представником позивача не додано жодних доказів на підтвердження наведених обставин.

Згідно приписів частини третьої статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки суд не вбачає підстав та необхідності для відкладення розгляду справи, то розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

З матеріалів справи встановлено наступні фактичні обставини.

11.08.2016 старшим державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби місто Луцьк винесено постанову ВП № 51895384 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/19329/15-ц виданого 14.06.2016 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом в сумі 43383,26 доларів, 29249,36 грн пені та 5233,08 грн судового збору (далі виконавчий лист № 161/19329/15-ц), боржник ОСОБА_1 (позивач у даній справі), стягувач ПАТ «УкрСиббанк». Постановою надано строк для добровільного виконання протягом семи днів з дня відкриття виконавчого провадження.

Боржником виконавчий лист у наданий строк не виконано.

12.01.2023 було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» на ОСОБА_2 .

19.01.2023 відповідачем винесено постанову ВП №51895384 про повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою.

19.01.2023 відповідачем винесено постанову ВП №51895384 про стягнення виконавчого збору за виконавчим листом № 161/19329/15-ц, яка є предметом оскарження у даній справі. При цьому розмір виконавчого збору обрахований як 10 відсотків від суми, що підлягала примусовому стягненню згідно виконавчого листа № 161/19329/15-ц.

Не погоджуючись із постановою ВП №51895384 від 19.01.2023 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про її скасування.

Наведені фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Змістом спірних правовідносин є порядок нарахування суми виконавчого збори у виконавчому провадженні ВП №51895384 з примусового виконання виконавчого листа № 161/19329/15-ц, а саме: чи належить визначати розмір виконавчого збору виходячи із суми, що підлягає стягненню чи такий збір має вираховуватися від фактично повернутої, стягнутої суми або вартості майна боржника.

На момент виникнення спірних правовідносин вони були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Порядок визначення розміру виконавчого збору визначався положеннями статті 28 Закону № 606.

Частиною першою вказаної норми визначено таке.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, на момент відкриття виконавчого провадження ВП №51895384, закон чітко регламентував порядок визначення розміру судового збору від суми, що підлягає стягненню чи поверненню, більше того Закон № 606 містив імперативне застереження про стягнення виконавчого збору незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404), а, відповідно Закон № 606 втратив свою чинність в частині регулювання спірних правовідносин.

Порядок визначення розміру та стягнення виконавчого збору визначені статтею 27 Закону № 1404.

Так, відповідно до частини другої вказаної норми (в редакції, що була чинна на день винесення оскаржуваної у справі постанови), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, законодавче регулювання визначення розміру виконавчого збору, як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент винесення оскаржуваної постанови, в контексті спірних правовідносин здійснювалось аналогічним чином розмір виконавчого збору визначається від суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом та не перебуває в залежності від фактично стягнутої суми або вчинення виконавцем тих чи інших виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документу.

При цьому суд звертає увагу на недоцільність дослідження хронології законодавчого регулювання спірних правовідносин, зокрема історії змін в редакцію статті 27 Закону № 1404, оскільки ключовим та визначальним фактором для вирішення даного спору є чинне законодавче регулювання порядку визначення розміру виконавчого збору на момент виникнення спірних правовідносин та винесення оскаржуваної постанови, яке є однозначно чітким та узгодженим.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржувана у даній справі постанова ВП №51895384 від 19.01.2023 про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем у повній відповідності до вимог законодавства України, що регламентує спірні правовідносини, а відтак відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 Кодеку адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ф.А. Волдінер