Справа № 280/12907/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/12907/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року (суддя Артоуз О.О.) у справі №280/12907/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13 від 18.05.2021, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13У від 18.05.2021.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась те, що зареєстрована в податковій службі як самозайнята особа. Разом із тим, своє право на зайняття адвокатською діяльністю позивачка реалізовувала не індивідуально, як самозайнята особа, а як найманий працівник, оскільки перебуває в трудових відносинах, при цьому роботодавцем нараховується та сплачується єдиний внесок в розмірі більше мінімального. З цих підстав вважала необґрунтованим визначення контролюючим органом в оскаржуваних вимогах обов`язку по сплаті ЄСВ. Крім того, звертала увагу на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі №280/513/21 вже було визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13 від 16.11.2020, відповідно до якої відповідачем станом на 31.10.2020 нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 11269,87 грн., але вказане рішення суду не враховано відповідачем.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка є застрахованою особою і єдиний внесок за спірний період регулярно нараховував та сплачував за неї роботодавець у розмірі, визначеному законодавством, у зв`язку з чим у позивачки відсутній обов`язок по сплаті вказаного внеску як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, оскільки фактично вона була найманим працівником, а відповідачем належних доказів отримання у вказаний період позивачкою доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особи, які

провадять незалежну професійну діяльність, є платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вказаним Законом також передбачено те, що кожна особа протягом 10 календарних днів після отримання свідоцтва про право на зайняття певною діяльністю, незалежно від наміру фактичного здійснення такої діяльності чи обраної організаційно-правової форми, зобов`язана стати на облік платників єдиного внеску та податків як платником податків та ЄСВ. З цих підстав, відповідач робить висновок про те, що оскільки позивач перебувала на обліку у відповідача як самозайнята особа, що провадить незалежну професійну (адвокатську) діяльність, то зобов`язана сплачувати ЄСВ.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України судом встановлено, що ОСОБА_1 10.04.2009 отримано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №739.

ОСОБА_1 зареєстровано як платника єдиного соціального внеску.

16.11.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-21491-13, відповідно до якої станом на 31.10.2020 позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 11 269,87 грн. Вимога сформована на підставі статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2021 в адміністративній справі №280/513/21 визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13 від 16.11.2020, прийняту уповноваженою особою, начальником Вознесенівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Запорізькій області.

27.07.2021 рішення набрало законної сили.

18.05.2021 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13, відповідно до якої станом на 30.04.2021 на підставі даних інформаційної системи органів доходів та зборів нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 14569,87 грн.

Також, 18.05.2021 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13У, відповідно до якої станом на 03.08.2021 на підставі даних інформаційної системи органів доходів та зборів нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 14569,87 грн.

Період нарахування ЄСВ 3 квартал 2019 4 квартал 2020 року.

Не погоджуючись з вказаними вимогами, позивачка звернулась до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно наказу № 165-О від 29.12.2015 ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 28.02.2020 займала посаду юрисконсульта, з 01.03.2020 по 26.08.2021 займала посаду заступника директора адміністративно-управлінського персоналу (на підставі наказу №2-О від 28.02.2020) в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР, що підтверджується копією трудової книжки.

Роботодавець сплачував за позивачку ЄСВ у розмірі, визначеному законодавством.

За позицією відповідача, яка відображена у відзиві на позов та в апеляційній скарзі, станом на 01.02.2022 позивачкою не сплачено внесок на загальну суму 12681,68 грн.: 3 квартал 2019 року у сумі 272,20 грн.; 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн.;1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн.; 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн.; 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн.; 4 квартал 2020 року у сумі 3300,00 грн.

Тобто, вказаний внесок нараховано відповідачем за період перебування позивачки в трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР.

За позицією відповідача Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не визначає таких підстав для звільнення від сплати єдиного внеску для зареєстрованих осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, як їх перебування у трудових відносинах.

З вказаною позицією відповідача обґрунтовано не погодився суд першої інстанції враховуючи таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом №2464-VI.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі також - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

У свою чергу, системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є як самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI зроблений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 в адміністративній справі №440/2149/19.

За встановлених судом обставин того, що позивачка у спірний період була найманим працівником і роботодавець у цей період сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем, доказів отримання позивачкою у відповідний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для нарахування позивачці єдиного внеску як замозайнятій особі. При цьому, наявність у позивачки свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесено оскаржувану вимогу, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки), ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, слід звернути увагу і на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2021 в адміністративній справі №280/513/21 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13 від 16.11.2020, прийняту уповноваженою особою, начальником Вознесенівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Запорізькій області.

27.07.2021 рішення суду набрало законної сили.

Натомість, з наданих відповідачем розрахунків (а.с.58-59) вбачається, що розрахунок заборгованості соціального внеску у спірному випадку, контролюючим органом зроблено з урахуванням сум недоїмки (наростаючим підсумком), яка визначена вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21491-13 від 16.11.2020, яку, як зазначено вище, визнано протиправною та скасовано в судовому порядку.

Тобто, і сам розрахунок заборгованості, який зроблено відповідачем у спірному випадку, неможливо визнати обґрунтованим.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року по справі №280/12907/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 28.03.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк