Справа № 420/7147/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/7147/22
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

20 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2018 року по 05.12.2021 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2018 року по 05.12.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період з серпня 2000 року по травень 2018 року він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , де отримував відповідне грошове забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 травня 2018 року № 117 позивача виключено зі списків військової частини та знято з усіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 в період з січня 2016 року по березень 2018 року відповідачем не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року по справі № 420/2384/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 задоволено - визнано дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування при розрахунку та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року базового місяця січня 2016 року протиправними та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком починаючи з базового місяця січня 2008 року з урахуванням раніше виплаченої суми індексації грошового забезпечення за вказаний період. 06 грудня 2021 року відповідачем виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 по справі № 420/2384/21 та здійснено виплату на картковий рахунок індексації грошового забезпечення. В зв`язку з несвоєчасним розрахунком 26.01.2022 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату у відповідності до ст.117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільнені належних сум індексації грошового забезпечення. На вказане звернення будь-якої відповіді або відповідних грошових коштів позивач не отримав. Позивач вважає, що виплата 06.12.2021 року належних сум індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року у справі № 420/2384/21 свідчить про порушення Військовою частиною НОМЕР_1 встановлених законодавством строків розрахунків при звільненні, що є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно ст.117 КЗпП України. Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2018 року по 05.12.2021 року у сумі 20000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з цим позовом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з серпня 2000 року по травень 2018 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2018 року № 117 ОСОБА_1 з 29.05.2018 року було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При звільненні позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2018 року.

Вважаючи, що Військова частина НОМЕР_1 при звільненні ОСОБА_1 з військової служби протиправно не виплатила індексацію грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021 року, у справі № 420/2384/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо застосування при розрахунку та виплаті індексації грошового забезпечення базового місяця січня 2016 року та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено, визнано дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування при розрахунку та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року базового місяця січня 2016 року протиправними, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком починаючи з базового місяця січня 2008 року з урахуванням раніше виплаченої суми індексації грошового забезпечення за вказаний період.

З матеріалів справи вбачається, що кошти у сумі 77572,36 грн від Військової частини НОМЕР_1 в рахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком починаючи з базового місяця січня 2008 року з урахуванням раніше виплаченої суми індексації грошового забезпечення за вказаний період надійшли до ОСОБА_1 06.12.2021 року (а.с.11).

26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати при звільненні належних сум індексації грошового забезпечення (а.с.12).

Як зазначає позивач, відповіді на вказану заяву він не отримував.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Військова частина НОМЕР_1 провела фактичний розрахунок з ОСОБА_1 , щодо виплати індексації грошового забезпечення, поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України. Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України. При цьому суд виходив з дотримання позивачем строку звернення до суду.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Зі змісту наведених норм слідує, що такий місячний строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах про проходження публічної служби особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/2355/20 від 28 травня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року, проведено відповідачем 06 грудня 2021 року, що підтверджується наданою позивачем випискою з карткового рахунку ПриватБанку (а.с.11).

Отримавши від відповідача на свій банківський рахунок 06.12.2021 суму коштів 77 572,36 грн з призначенням «Заробітна плата» позивач мав би знати (не міг не знати), що відповідач частину належних йому при звільненні сум виплатив несвоєчасно.

Судова колегія наголошує, що лише за умови дотримання позивачем строку звернення до суду або визнання причин пропуску строку поважними суд може розглядати справу і вирішувати спір по суті.

Питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом з метою забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , в прохальній частині позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, яке судом першої інстанції не розглянуто.

В свою чергу, основним доводом апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 є пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне надати оцінку підставам пропущення строку звернення до суду з цим позовом та доводам ОСОБА_1 щодо поважності підстав такого пропуску, наведеним ним у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що про порушення своїх прав в частині несвоєчасного розрахунку у конкретній сумі він дізнався 06 грудня 2021 року, та з посиланням на Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», просив поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, судова колегія вважає наведені позивачем підстави для поновлення строку такими, що в даному випадку не обґрунтовують поважність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав 06.12.2021 року, то з урахуванням приписів ч.5 ст.122 КС України, останнім днем звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду було 05 січня 2022 року.

Тобто Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який прийнято через півтора місяці після закінчення у позивача строку звернення до суду з цим позовом, не може обґрунтовувати поважність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу, заперечуючи проти доводів Військової частини НОМЕР_1 про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що він 27.01.2022 року звернувся до відповідача із заявою про виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільненні належних сум індексації грошового забезпечення, тому він мав обґрунтовані сподівання на отримання від відповідача відповіді на своє звернення та добровільне нарахування належних сум.

На переконання позивача, у зв`язку з тим, що у встановлений законодавством для розгляду звернень місячний термін позивач не отримав від відповідача відповіді на свій запит, та не отримав відповідних нарахувань, перебіг строку звернення до суду слід відраховувати з цього моменту.

Однак не отримання (або отримання) позивачем листа від відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 200/5338/19-а а від 08 грудня 2022 року.

Обмеження права ОСОБА_1 на звернення до суду із цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на вірному трактуванні апелянтом приписів статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.

Такі висновки узгоджуються із сталою правовою позицією, висловленою Верховним Судому у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 240/532/20 від 11 лютого 2021 року, постанові Верховного Суду по справі № 160/20711/21 від 16 березня 2023 року.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ч.3, 4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд першої інстанції не надав оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду, що не позбавляє суд апеляційної інстанції дослідити вказані обставини з урахуванням наведених позивачем причин.

Подача ОСОБА_1 позовної заяви у даному спорі 20 травня 2022 року свідчить про пропуск місячного строку (05.01.2022) більше ніж на чотири місяці, що за умови неповажності причин пропуску, є підставою для суду апеляційної інстанції для скасування рішення суду першої інстанції підлягає та залишенню без розгляду позовної заяви.

Оскільки при сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги Військовою частиною сплачено судовий збір у розмірі меншому, ніж визначено ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху (1488 грн замість 1488,60 грн), недоплачений судовий збір у розмірі 60 копійок підлягає стягненню з апелянта.

Керуючись ст.ст.240. 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 60 коп (шістдесят копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко