Справа № 371/993/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 371/993/21 Суддя (судді) першої інстанції: Капшук Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 травня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області Нікуліна Андрія Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області Нікуліна Андрія Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 040195, прийняту 28 вересня 2021 року поліцейським СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області Нікуліним Андрієм Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на ті обставини, що 27 вересня 2021 року його транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , був припаркований на вулиці Європейська міста Пирятин Полтавської області. До автомобіля підійшов поліцейський, який повідомив, що він порушив правила дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху та здійснив стоянку в зоні дії знаку. Полійцейський висунув вимогу про надання документів, не переконавшись, що автомобіль припаркував саме він. Він намагався пояснити, що адміністративного правопорушення не вчиняв, у відповідь на що поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення за вчинення злісної непокори та почав складати постанову у справі про адміністративне правопорушення. Поліцейський вказав на факти здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії. Постановою його було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Постанову вважає незаконною, оскільки поліцейський порушив вимоги щодо процедури розгляду справи та прийняття рішення, не з`ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, прийняв рішення, керуючись припущеннями щодо порушення ним правил дорожнього руху, оскільки докази вчинення ним правопорушення відсутні. Вказав, що відповідно до п. 8.2.1 Правил дорожнього руху, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). На сьогодні єдиним державним стандартом, яким регулюється встановлення дорожніх знаків є ДСТУ 4100:2014. Відповідно до 10.2.4 ДСТУ 4100:2014 Загальні вимоги: Дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. Відповідно до п. 10.5.29 ДСТУ 4100:2014: Знак 3.34 «Зупинку заборонено» потрібно застосовувати, щоб заборонити зупинки транспортних засобів, і його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону.

Знак 3.34 потрібно встановлювати з обох боків дороги у місцях перетину її повітряними лініями електропередачі напругою 330 кВ і більше на відстані не менше ніж 10 м від межі охоронної зони цих ліній.

Дорожний знак встановлений на споруді, а не на спеціальній опорі, що не дає змогу побачити його та зрозуміти його зміст усім учасникам дорожнього руху. Також, знаки встановленні на споруді поруч з рекламними банерами, які зливаються з дорожніми знаками. Отже, дорожні знаки встановлені з порушеннями ДСТУ 4100:2014.

Також зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

У даному випадку, позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Поліцейським належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ним Правил дорожнього руху, тому вимога пред`явлення посвідчення водія є неправомірною.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 травня 2022 р. позов задоволено повністю.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 040195, прийняту 28 вересня 2021 року поліцейським СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області Нікуліним Андрієм Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.03.2023.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 вересня 2021 року поліцейський СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області Нікулін А.А. виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 040195, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП, та застосував стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

За змістом постанови, водій ОСОБА_1 27 вересня 2021 року, о 23 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вулиці Європейська міста Пирятин Полтавської області здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії (ст. ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП)

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав, так само як і не надав доказів, які б вказували на наявність події і складу адміністративного правопорушення та правомірність оскаржуваної постанови. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП КУпАП. Оскаржувана постанова не містить посилання на докази, які підтверджують описані у постанові обставини, встановлені при розгляді справи. Протокол про адміністративне правопорушення не складався. Обставини, на які посилається позивач, щодо розміщення дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» на споруді, а не на спеціальній опорі, та поруч з рекламними банерами, які зливаються зі знаком, що не дало змогу побачити знак, не відповідачами не заперечувалися. Дорожні знаки, які розміщено таким чином, що їх не видно учасникам дорожнього руху, які закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами, не є такими, що встановлені відповідно до норм правил дорожнього руху.

Доводи позивача щодо неналежної організації дорожнього руху, не спростовані відповідачами. Однак, відеозапис, у якому було б зафіксовано порушення позивачем Правил дорожнього руху, поліцейським суду не надано. Будь-які інші докази вчинення водієм адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги. Апелянт наголошує на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, в частині здійснення розгляду спору по відношенню до неналежного відповідача, а також неповідомлення відповідача про здійснення провадження у справі та про прийняті судом процесуальні рішення. ГУ НП в Полтавській області не змогло реалізувати свої процесуальні права, зокрема, надати відеозапис з нагрудної камери поліцейського, адже не було залучено судом до розгляду в якості відповідача. Апелянт вважає оскаржувану постанову законної та такою, що не підлягала скасування через наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що підтверджується відео фіксацією із нагрудної камери поліцейського (бодікамери), зокрема, агресивну та зухвалу відмову позивача надати документи.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Нормами ст. 222 КУпАП, встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені ст. ст. 122, 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з приписами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Обов"язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ст. 122 ч. 1 КУпАП, настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За змістом ст. 126 ч. 1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, її складено поліцейським СРПП ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області капралом поліції Нікуліним Андрієм Анатолійовичем. (а.с. 12)

Водночас, позов було заявлено до двох відповідачів, а саме, Управління патрульної поліції в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області Нікуліна Андрія Анатолійовича. (а.с. 2)

Згідно оскаржуваного рішення суду, позовні вимоги розглянуто та вирішено скасувати постанову серії БАБ № 040195, прийняту 28 вересня 2021 року поліцейським СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області Нікуліним Андрієм Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Дійсно, позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що за доводами апелянта, які знаходять своє підтвердження, оскаржувану постанову винесено поліцейським СРПП ГУ НП в Полтавській області, тобто, особа, яка розглядала справу та приймала оскаржувану постанову, є працівником (посадовою особою) підрозділу, підпорядкованого саме ГУ НП в Полтавській області, а не Управлінню патрульної поліції ДПП.

Тобто, відділення поліції Лубенського РВ поліції ГУ НП в Полтавській області є структурним підрозділом юридичної особи - ГУ НП в Полтавській області (), а УПП в Полтавській області ДПП () є окремими суб`єктами владних повноважень, а відтак, заявлений у даній справі відповідач не приймав по відношенню до позивача оскаржуваної постанови та його прав не порушував.

Належному відповідачу у даній справі - Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області не надсилались процесуальні документи по справі, та не було надано можливість подати відзив на позовну заяву та заперечення.

Таким чином, з наведеного слідує, що позивачем було заявлено позов до неналежного відповідача, водночас, належним відповідачем у цій справі є саме ГУ НП в Полтавській області, до складу якого входять територіальні (районні) чи структурні підрозділи поліції Полтавщини.

Тобто, у даному випадку, суд першої інстанції повинен був за правилами ст. 48 КАС України, змінити первісного відповідача належним або залучити як другого відповідача, проте вказані дії не були вчинені судом першої інстанції під час розгляду справи.

З наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, позбавлений можливості в межах наданої йому КАС України компетенції, виправити вказане процесуальне порушення суду першої інстанції, а тому, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з мотивів того, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки ч. 7 ст. 48 КАС України, визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.

У відповідності до ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Згідно з ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості, в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень, виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем чи залучити співвідповідача. Так само, в силу приписів ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.

При цьому, колегія суддів не має підстав надавати оцінку рішенню суду першої інстанції по суті позовних вимог та висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, позаяк, відповідач у даній справі УПП в Полтавській області не порушував прав позивача, не приймав щодо нього рішення, а інший відповідач у справі поліцейський СРПП ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області Нікулін Андрій Анатолійович не є самостійним відповідачем по справі, адже є посадовою/службовою особою ГУ НП в Полтавській області, діє від імені цього органу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 травня 2022 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області Нікуліна Андрія Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко