Справа № 756/5839/22
Суддя: Тиха О. О.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

30.03.2023 Справа № 756/5839/22
Справа № 756/5839/22
Провадження № 2-а/756/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Києві старшого лейтенанта поліції Скалозуб Ганни Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Києві старшого лейтенанта поліції Скалозуб Ганни Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що інспектором роти № 2 батальйону №2 патрульної поліції Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції Скалозуб А.Г.18.07.2022 року відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5627457, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 грн., у зв`язку з порушенням останнім п.2.1 а Правил дорожнього руху.

Позивач вважає, що обставини, викладені у постанові, не відповідають дійсності, а постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що інспектором патрульної поліції 18.07.2022 відносно нього складено постанову за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, разом з тим, вказана постанова складена та розглянута з порушенням ст. 276 КУпАП, оскільки, як зазначено у постанові, інкриміноване позивачу правопорушення було вчинене за адресою: м. Київ, пр. Степана Бандери, 6, проте, винесена за адресою: м. Київ, пр. Степана Бандери, 10-А, а розглянута за адресою: м. Київ, Оболонський проспект, 14.

У зв`язку з чим, вважає постанову про накладення адміністративного стягнення такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 04.08.2022 адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.10.2022 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді від 23.12.2022 позов в порядку ст. 171 КАС України залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 04.01.2023 після усунення позивачем недоліків продовжено розгляд справи.

16.02.2023 представник Департаменту патрульної поліції надіслала до суду відзив на адміністративний позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 18.07.2022 о 10:04:53 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Степана Бандери, 6 у м. Києві, порушив вимогу дорожнього знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», під час перевірки документів встановлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 02.05.2022 водій позбавлений права керування, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст.126 КУпАП.

Вказала, що 18.07.2022 під час патрулювання Оболонського району м. Києва інспектором роти № 2 батальйону №2 патрульної поліції Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції Скалозуб А.Г. було виявлено транспортний засіб - Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по смузі, призначеній для проїзду маршрутних транспортних засобів. Зупинивши транспортний засіб, інспектор назвав причину зупинки та під час перевірки документів інспектор виявила, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 02.05.2022 у справі №758/3192/22 позивача позбавлено права керування транспортним засобом на 3 місяці та станом на день зупинки транспортного засобу строк позбавлення права керування не закінчився. Після чого, інспектором роти № 2 батальйону №2 патрульної поліції Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції Скалозуб А.Г., у відповідності до вимог ст.ст. 258, 283 КУпАП, а також вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, на місці зупинки транспортного засобу було винесено постанову серії ЕАР №5627457 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

З урахуванням наведеного, вважала постанову такою, що винесена з дотриманням положень діючого законодавства, а твердження позивача, які викладені у позові безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст.2КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 18.07.2022 інспектором роти № 2 батальйону №2 патрульної поліції Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції Скалозуб А.Г. винесено постанову серії ЕАР № 5627457, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 18.07.2022 о 10:04:53 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Степана Бандери, 6 у м. Києві, порушив вимогу дорожнього знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», під час перевірки документів встановлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 02.05.2022 водій позбавлений права керування, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч.1 статті 15 Закону України «Про дорожній рух»кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів Українивід 20 травня 2009 р. № 511) передбачено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобамиє підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч. 42 ст. 126КУпАП.

За змістом норм ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів (ст. 280 КУпАП).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення громадського порядку, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Виходячи з вищезазначених положень законодавства, навіть у разі оскарження особою допущеного правопорушення і адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядають працівники Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП положення частини першої ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного в конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 територіальні органи Міністерства внутрішніх справ ліквідовано як юридичні особи публічного права.

Законом або будь-яким іншим актом законодавства не передбачено правонаступництво Національної поліції України від міліції та органів внутрішніх справ відповідно.

Отже, виходячи з положень рішення Конституційного суду, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен відбуватись у межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Водночас, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається. Саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальні звання), а не Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, поліцейський, який уповноважений виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи на місці, де було вчинено таке адміністративне правопорушення, та на місці де він несе службу саме в той час.

Розглядаючи адміністративну справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

З оскаржуваної постанови вбачається, що 18.07.2022 ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції за керування транспортним засобом Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з порушенням останнім вимог дорожнього знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» та під час під час перевірки документів встановлено, що позивач був позбавлений права керування транспортними засобами.

Інформаційно-вказівний знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" означає, що смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.

При цьому, пунктом 17.1 ПДР України передбачено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Отже, транспортний засіб позивача був зупинений працівником поліції згідно п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Так, з долученої відповідачем постанови Подільського районного суду м. Києва від 02.05.2022 у справі №756/3192/22 вбачається, що позивач ОСОБА_1 був позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці за те, що 20.02.2022 року о 09 годині 05 хвилин керував транспортним засобом «CITROEN BERLINGO», номерний знак НОМЕР_2 , в місті Києві по проспекту Правди, 58, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами від 28.10.2019 року ВП 59361810 Оболонським РВ ДВС м. Києва.

Вказаний факт позивачем не оспорюється та на спростування зазначених обставин позивачем не надано суду жодних доказів.

Отже, після зупинки транспортного засобу позивача, інспектор, оцінивши докази в справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши обставини вчиненого правопорушення, інспектор розглянув справу про адміністративне правопорушення, та виніс постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

При цьому, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною.

Щодо розбіжностей в місці вчинення правопорушення та місцем розгляду справи, а саме що адміністративне правопорушення було вчинено в м. Києві по проспекту Степана Бандери, 6, а оскаржувана постанова винесена за адресою: м. Київ, пр. Степана Бандери, 10-А , то слід зазначити, що дана неточність містить формальний характер, що не впливає на правомірність винесеної постанови.

При цьому, твердження позивача про те, що розгляд справи здійснювався за адресою: м. Київ, пр. Оболонський, 14, суд не приймає до уваги, оскільки з долучених позивачем документів, а саме: фотографій з зазначенням геолокації, вбачається, що на них зображений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №307282, при цьому доказів, що на них зафіксований саме процес його складання та яке відношення вказаний документ має для визначення обставин даної справи, суду не надано.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправний такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 по справі №826/11623/16, від 14.08.2018 по справі №826/15341/15 та постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

При цьому, Верховний Суд у Постанові від 22.05.2020 по справі № 825/2328/16 зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Отже, розбіжності, на які вказує позивач у своєму позові, не є тим дефектом адміністративного акта, що впливає на зміст прийнятого рішення.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16 та від 14.08.2018 по справі № 826/15341/15.

Якщо спірне рішення прийнято органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Також правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності, була висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та у постанові від 24.12.2019 у справі №459/1801/17 (провадження №К/9901/21710/18), де колегія судців не знаходить підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Отже, доводи позивача стосовно недотримання відповідачем норм КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25.

Суд приймає до уваги, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідачем дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі частин 2 та 4 статті 258 КУпАП, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що інспектором роти № 2 батальйону №2 патрульної поліції Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції Скалозуб А.Г. було дотримано вимоги ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, при цьому оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст.283КУпАП, у тому числі викладено суть вчиненого порушення.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо скоєного адміністративного правопорушення, позивач суду не надав.

В той же час, надані представником відповідача докази підтверджують вину позивача у вчиненні ним зазначеного в постанові правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позовОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Києві старшого лейтенанта поліції Скалозуб Ганни Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.

Інші доводи сторін, наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Києві старшого лейтенанта поліції Скалозуб Ганни Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Тиха