Справа № 420/1063/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1063/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо розрахунку ОСОБА_1 розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника виходячи із 50% від пенсії за віком померлого чоловіка ОСОБА_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати ОСОБА_1 розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника виходячи із 50% від пенсії ОСОБА_2 за вислугою років, призначеної відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яка була нарахована на день смерті у розмірі 20 270,00 грн. та здійснити її нарахування та виплату з 21.09.2022 р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримувала пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після смерті чоловіка 21.09.2022 року ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсійної виплати годувальника станом на дату смерті, у зв`язку з чим остання звернулася із відповідною заявою до ГУ ПФУ в Одеській Області про перехід на інший вид пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 89 від 28.10.2022 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по втраті годувальника, однак отримавши пенсію позивач дізналась про те, що розмір отриманої пенсії в рази менший від розміру, який на її думку підлягав виплаті.

23.12.2022 року до ГУ ПФУ в Одеській області було направлено адвокатський запит в інтересах позивача з проханням надати довідки про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за період з 21.09.2021 року по 21.09.2022 року. Так, з довідки від 27.12.2022 р. вбачається, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років, загальний розмір якої за період з 01.09.2021 р. по 30.09.2022 р. складає 251 810,00 грн., тобто середньомісячний розмір складає 20 984,17 грн. З довідки від 27.12.2022 р. вбачається, що ОСОБА_1 наразі отримує пенсію в разі втрати годувальника, загальний розмір якої за період з 01.09.2021 р. по 30.09.2022 р. складає 25 181,00 грн., тобто середньомісячний розмір складає 2098,42 грн.

Представник позивача зазначає, що у даному випадку, розмір пенсії ОСОБА_1 , який остання мала б отримувати розраховується наступним чином: 50% від 20 270,00 грн. (розмір пенсії ОСОБА_2 за вересень 2022 р.), та складав би 10 135,00 грн. Однак, відповідно до протоколу розрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника вбачається, що розрахунок пенсії ОСОБА_1 було проведено виходячи з розміру пенсії за віком ОСОБА_2 , хоча померлий чоловік позивача отримував пенсію за вислугу років, призначену йому як працівнику авіації і льотно-випробного складу відповідно до положень ст.51 ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та перераховану при його житті у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму.

Таким чином позивач вважає, що ГУ ПФУ в Одеській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсійної виплати годувальника станом на дату смерті, не мало права змінювати вид пенсії померлого чоловіка ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, що в подальшому вплинуло на розмір пенсії позивача.

Ухвалою суду від 25.01.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано з Головного управління ПФУ в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійних справ ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

10.02.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області засобами електронного зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача підтверджує, що померлий чоловік позивача ОСОБА_3 , отримував пенсію вислугу років відповідно до ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену льотно-випробного складу в розмірі 20 270, 00 грн. та позивачка має право (та їй вже призначено) пенсію у зв`язку із втратою годувальника призначення якої передбачено Законом №1058, оскільки вона перебувала на утриманні свого покійного чоловіка. Разом з тим, відповідно до ст. 37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50% пенсії за віком померлого годувальника. Отже при обрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначеної позивачці береться не розмір пенсії за вислугу років, яку отримував ОСОБА_2 , а обраховується розмір пенсії за віком, яку міг би отримувати ОСОБА_2 , якби не вийшов на пенсію за вислугою років, а вийшов на пенсію на підставі ст. 26 Закону №1058. Отже для обрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачки визначено, що розмір пенсії за віком ОСОБА_2 на дату звернення позивачки складає 5 719, 04 грн. З врахуванням вищезазначеного розмір пенсії позивачки у зв`язку з втратою годувальника обраховується відповідно ст. 37 Закону №1058: 5 719, 04 грн 50% = 2 859, 52 грн. Крім того, Головне управління звертає увагу суду, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу.

Таким чином, представник відповідача вважає, що дії Головного управління, щодо обрахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника виходячи із розміру 50% від пенсії за віком померлого ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

13.02.2023 року на електронну пошту суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли витребувані судом належним чином засвідчені копії пенсійних справ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

14.02.2023 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою до ГУ ПФУ в Одеській Області про перехід на вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсійної виплати годувальника станом на дату смерті.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 ОСОБА_2 з 1997 року було призначено пенсію за вислугу років як працівнику авіації і льотно-випробного складу відповідно до положень ст.51, ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 89 від 28.10.2022 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по втраті годувальника за віком в розмірі 50% від пенсійної виплати годувальника станом на дату смерті.

З довідок від 27.12.2022 року, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугу років, загальний розмір якої за період з 01.09.2021 р. по 30.09.2022 р. складає 251 810,00 грн., тобто середньомісячний розмір складає 20 984,17 грн, а ОСОБА_1 наразі отримує пенсію в разі втрати годувальника, загальний розмір якої за період з 01.09.2021 р. по 30.09.2022 р. складає 25 181,00 грн., тобто середньомісячний розмір складає 2098,42 грн

Як зазначає представник позивача та підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, розмір пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника обраховується як розмір пенсії за віком, яку міг би отримувати ОСОБА_3 , якби не вийшов на пенсію за вислугою років, а вийшов на пенсію на підставі ст. 26 Закону №1058. Таким чином ГУ ПФУ в Одеській області для обрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивача визначило, що розмір пенсії за віком ОСОБА_3 на дату звернення позивача складає 2 859, 52 грн. ( 50% від 5 719, 04 грн).

Позивач не погоджується з зазначеною позицією відповідача щодо обрахунку її пенсії у зв`язку з чим звернулася до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальний Закон, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел єЗакон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону №1058-ІV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058-ІV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Частиною другою статті 36 Закону №1058-IV зазначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 частини третьої статті 36 Закону №1058-IV члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 676/6529/15-а, від 21.02.2020 у справі №523/13150/16-а, від 06.04.2021 у справі №617/724/16-а, від 20.04.2022 року у справі №380/7531/20 та від 01.06.2022 у справі №620/3519/18.

Судом встановлено, що померлий годувальник ОСОБА_2 , перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за вислугу років, яка була призначена з 1997 відповідно до вимог статті 54 Закону України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

ГУ ПФУ в Одеській області, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника, який належав би до виплати позивачу, вказав, що 50 відсотків такої пенсії становить 2 859, 52 грн (50% від 5 719, 04 грн.). Водночас, позивач вважає, що відповідач, при вирішенні питання про призначення спірної пенсії, повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років - 10 135,00 грн. (50% від 20 270,00 грн.).

Однак суд дійшов висновку, що такі доводи позивача засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

Стаття 9 Закону №1058-IV встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Таким чином, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, )

Суддя П.П. Марин

.