Справа № 754/10243/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капрала поліції Проценка Богдана Миколайовича, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капрала поліції Проценка Богдана Миколайовича, Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- визнати незаконною постанову в справі про адміністративне правопорушення ЕГА № 834730 від 25.10.2022 року та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу 3400 грн.;

- закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що Інспектором 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капралом поліції Проценко Б.Н. не було складено протокол про адміністративне правопорушення, не було роз`яснено позивачу його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про розгляд справи його повідомлено не було. Також, апелянт звертає увагу на те, що відповідачем не було з`ясовано, чи є пом`якшуючі обставини, зокрема, не враховано, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи та має на утриманні неповнолітню дитину.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Інспектором 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капралом поліції Проценко Богданом Миколайовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №834730 від 25 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу статті 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене статтею 183 КУпАП.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, Інспектором 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капралом поліції Проценко Богданом Миколайовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №834730 від 25 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с. 5).

Згідно вказаної постанови, підставою для її винесення стало те, що « 25.10.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 здійснив завідомо хибний виклик по спецлінії "102", а саме, заявив про факт грабежу та побиття. По факту даної події не було, заявника ніхто не бив, що він сам підтвердив на бодікамеру. А факту грабежу також не було».

Із Витягу з бази АРМОР від 25 жовтня 2022 року № 93404534 вбачається, що ОСОБА_1 здійснив виклик на спецлінію « 102» та повідомив про те, що у відділенні «Нової пошти» №112 на заявника напали чоловіки у чорній формі з написом «Охорона», які побили його та відібрати телефон, попередньо вимагали документи. В подальшому, кривдники віддали телефон, але він побитий (а.с. 35).

При цьому, з відеозапису нагрудної камери поліцейського № 472391, наданого Департаментом патрульної поліції з відзивом на адміністративний позов, вбачається, що по приїзду 25.10.2022 екіпажу поліції за адресою виклику, ОСОБА_1 зазначав про те, що охоронці застосували до нього фізичну силу, внаслідок чого він отримав пошкодження, а також охоронці пошкодили його телефон.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що на виклик ОСОБА_1 прибули лікарі швидкої допомоги, котрі після проведеного огляду вказали працівникам поліції на те, що позивачу не було нанесено тілесних пошкоджень, про що згодом повідомив і сам ОСОБА_1 .

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо здійснення працівниками служби охорони неправомірних дій щодо його побиття та грабежу не знаходять свого об`єктивного підтвердження матеріалами справи.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржувана постанова винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак скасуванню не підлягає

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Так, відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, настає лише в разі завідомо неправдивого виклику поліції. Тобто, суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно Витягу з бази АРМОР від 25 жовтня 2022 року № 93404534, позивач, здійснюючи виклик по спецлінії « 102», вказав не тільки про те, що працівники служби охорони побили його, але й повідомив, що ці працівники відібирали в нього телефон та, в подальшому, повернули його розбитим.

Таким чином, підставою для виклику поліції стали, на думку заявника, протиправні по відношенню до нього дії працівників служби охорони.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення працівник поліції повинен був з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладається тягар доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що інспектором патрульної поліції не було вжито належних заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи, зокрема, не в повній мірі надана оцінка діям працівників служби охорони, не з`ясовано обставин того, що працівники служби охорони забрали у ОСОБА_1 проти його волі мобільний телефон та чи дійсно працівниками служби охорони було пошкоджено мобільний телефон позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена, у відповідності до вимог чинного законодавства, поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також, встановлення факту вчинення особою адміністративного правопорушення.

Водночас, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 були достатні підстави вважати, що працівниками служби охорони проти нього вчиняються протиправні дії, що стало підставою для виклику поліції.

Колегія суддів вважає, що в діях позивача не вбачається умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, оскільки, такий виклик здійснений, за результатом дій відносно нього працівників служби охорони, які позивач вважав протиправними.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Крім того, працівником Управління патрульної поліції, в порушення вимог статті 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме, чи є обставини, що пом`якшують відповідальність, оскільки, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з ІІ групою інвалідності.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, а тому, прийнята Інспектором 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капралом поліції Проценко Б.М. по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №834730 від 25 жовтня 2022 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспектора 2 полку 3 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в м. Києві капрала поліції Проценка Богдана Миколайовича по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №834730 від 25 жовтня 2022 року.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.