Справа № 400/9808/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/9808/21

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

09.11.2022 року;

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Зуєвої Л.Є.

- Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку в кількості 78 діб та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 42 доби;

зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2018, 2019, 2020 роки у кількості 78 діб у розмірі 39751,92 грн.;

зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2019, 2020 роки у кількості 42 доби у розмірі 21404,88 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з жовтня 2006 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 року прийнятий на службу до Національної поліції України. З 06.11.2015 року позивачу встановлений статус учасника бойових дій. З квітня 2021 року позивач звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Посилаючись на положення статтей 43, 45 Конституції України, статтей 60, 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 8 розділу ІІІ Порядку від 06.04.2016 року №260, статтей 47, 83, 116 Кодексу законів про працю України, статтей 4, 16-2, 24 Закону України «Про відпустки», статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та правові висновки у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, від 11 лютого 2021 року по справі №160/13220/19, від 07 травня 2020 року по справі №360/4127/19, від 14 квітня 2021 року по справі №620/1487/20, від 29 квітня 2021 року №200/602/20-а, вказує на гарантоване право на одержання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, в році звільнення. Зазначає, що не є обмеженим чи припиненим право поліцейського-учасника бойових дій на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки у рік звільнення

З огляду на те, що при звільненні зі служби в поліції відповідач не провів повний розрахунок, не виплатив компенсацію за невикористані дні щорічної і додаткової оплачуваної відпустки та невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Також, керуючись положеннями пункту 2 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ, пункту 7 розділу ІV Порядку від 08.02.1995 року №100, позивач здійснив розрахунок грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2018, 2019, 2020 роки у кількості 78 діб у розмірі 39751,92 грн.; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2019, 2020 роки у кількості 42 доби у розмірі 21404,88 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку в кількості 78 діб та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Зобов`язав Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2018-2020 роки.

Зобов`язав Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2019-2020 роки.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Проаналізувавши положення статтей 43, 45 Конституції України, статтей 4, 24 Закону України «Про відпустки», статті 83 Кодексу законів про працю України, статтей 59, 92 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 8 розділу ІІІ Порядку від 06.04.2016 року №260, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, суд першої інстанції виходив з того, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, і не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, у тому числі за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки», якими передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Також, з посиланням на положення статтей 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі №620/4218/18, суд першої інстанції виходив з того, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано в один із таких способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Відсутність рапорту позивача про надання йому соціальної відпустки не впливає на обов`язок відповідача провести при звільненні всі необхідні розрахунки, у тому числі, виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Виходячи з вищенаведених правових норм та обставин справи, суд першої інстанції визначив неправомірною бездіяльність Департаменту щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Одночасно, суд першої інстанції визначив, що нарахування та виплата спірної грошової компенсації належить до виключної компетенції роботодавця, а тому у відповідній частині позовних вимог слід відмовити.

В апеляційній скарзі Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на правові позиції Верховного Суду у постановах від 07 серпня 2019 року по справі №820/5122/17, від 06 лютого 2020 року по справі №818/1276/17 та від 30 березня 2020 року по справі №808/2122/18, зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статтей 92, 93, 94 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 8 розділу ІІІ Порядку від 06.04.2016 року №260 і помилково не враховано, що чинним законодавством не передбачена грошова компенсація за невикористані поліцейським відпустки за попередні роки, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Апелянт наполягає на тому, що Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок від 06.04.2016 року №260 у спірних правовідносинах є спеціальними нормативними актами, які підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення.

З посиланням на положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 77-2 Кодексу законів про працю України та статті 16-2 Закону України «Про відпустки», апелянт додає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що додаткова оплачувана відпустка учаснику бойових дій надається за календарний рік, тобто має бути використана працівником протягом календарного року. При цьому, компенсації підлягає додаткова відпустка одного виду - працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Окремо апелянт зазначає, що на спірні правовідносини не поширюються приписи Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому є помилковим застосування судом першої інстанції правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року по справі №620/4218/18.

Також, апелянт вважає, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів такої відпустки в наказі про звільнення. Тому, без внесення відповідних змін до наказу, вимоги про компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток та відпустки як учаснику бойових дій, є передчасними і такими, що суперечать законодавчо закріпленій процедурі проведення виплат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта та відсутність обставин для задоволення апеляційної скарги.

Позивач наголошує на тому, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції повно і об`єктивно досліджено всі обставини справи, надано оцінку всім доказам у справі, правильно застосовано норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, висновки суду у повній мірі відповідають правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постановах від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, від 11 лютого 2021 року по справі №160/13220/19, від 29 квітня 2021 року по справі №200/602/20-а, від 07 травня 2020 року по справі №360/4127/19, від 14 квітня 2021 року по справі №620/1487/20.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 09.10.2006 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 06.11.2015 року позивачу надано статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 .

З 07.11.2015 року позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 09.04.2021 року №122 о/с старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , оперуповноважений 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області, з 14.04.2021 року звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Цим же наказом позивачу установлено щомісячну премію за квітень 2021 року в розмірі 79,88 відсотка, з виплатою компенсації за 08 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 11 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році.

Визначено, що станом на день звільнення: стаж служби позивача для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 16 років 00 місяців 06 днів; вислуга років на пільгових умовах - 02 роки 07 місяців 14 днів.

Утримати з грошового забезпечення позивача суму відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, у розмірі 3897,35 грн.

В жовтні 2021 року позивач звернувся до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області із заявами, в яких просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки; за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Розглянувши звернення, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області у листі від 25.10.2021 року за №271 повідомило, що за 2016 календарний рік основну і додаткову оплачувані відпустки позивач використав в повному обсязі, додаткова відпустка як учаснику бойових дій 14 діб не надавалась; за 2017 календарний рік основну і додаткову оплачувані відпустки позивач використав в повному обсязі, додаткова відпустка як учаснику бойових дій 14 діб надавалась; за 2018 календарний рік відпустка позивачу надавалась частково, залишок невикористаної відпустки становить 11 діб основної та 08 діб додаткової оплачуваних відпусток, додаткова відпустка як учаснику бойових дій 14 діб надавалась; за період з 01 січня по 01 грудня 2019 року основна та додаткова оплачувана відпустка, а також додаткова відпустка як учаснику бойових дій 14 діб не надавалась.

Грошова компенсація за невикористані основні та додаткові оплачувані відпустки за період з 2016 року по 01 грудня 2019 рік не надавалась, з рапортом щодо компенсації невикористаних відпусток за 2016, 2017, 2018, 2019 роки позивач до керівництва ГУНП в Миколаївській області не звертався.

Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 01 грудня 2019 року не надавалась, з рапортом щодо компенсації невикористаних відпусток як учаснику бойових дій позивач не звертався.

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України у листі від 25.10.2021 року №282зі повідомив, що в період проходження служби в управлінні стратегічних розслідувань у Миколаївській області Департаменту з 01 грудня 2019 року по 14 квітня 2021 року позивач звертався до керівництва Департаменту з рапортами про надання відпусток, на підставі яких було надано частину основної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік на 20 діб, з 09 по 28 листопада 2020 року та надано додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення за 2021 рік як учаснику бойових дій на 14 діб, з 15 по 28 січня 2021 року.

Залишок відпусток (невикористаних відпусток) за 2019 рік становить: 10 діб основної чергової оплачуваної відпустки, 09 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; за 2020 рік становить: 30 діб основної чергової оплачуваної відпустки, 10 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; за 2021 рік становить: 08 діб основної чергової оплачуваної відпустки, 11 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за фактично відпрацьований час у 2021 році.

З посиланням на положення статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 24 Закону України «Про відпустки» Департаментом зазначено, що компенсації підлягають відпустки, невикористані поліцейським у році звільнення зі служби, у тому числі невикористана додаткова відпустка компенсується працівнику, який має дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Предметом спору у цій справі є протиправність невиплати позивачу (поліцейському) грошової компенсації за невикористані відпустки (основні і додаткові), на які він набув право за попередні роки, що передують року звільнення зі служби в поліції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII.

Відповідно до частин 1, 3 статті 59 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно із статтею 60 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 2 статті 92 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 93 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Разом з цим, згідно із частинами 8, 9, 10, 11 статті 93 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1, 2 статті 94 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських

Так, положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із абзацами 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Слід враховувати, що відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Також, відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (в редакції Закону від 14.05.2015 року №426-VIII) учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (в редакції Закону від 18.09.2018 року №2542-VIII) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22.10.1993 року №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

За правилами частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Таким чином, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки, у тому числі додаткова відпустка, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

У зв`язку із чим, відповідно до положень частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Не оскарження поліцейським в установленому порядку наказу про його звільнення з поліції, в якому указується кількість діб невикористаних відпусток, та чинність цього наказу гарантованого поліцейському права на компенсацію не використаних відпусток не позбавляє.

Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року по справі №620/1487/20, від 29 квітня 2021 року по справі №200/602/20-а, від 07 травня 2020 року по справі №360/4127/19, від 11 лютого 2021 року по справі №160/13220/19.

Разом з цим, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи апелянта про безпідставне не врахування судом першої інстанції при вирішенні цієї справи правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, оскільки у постанові від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19 Верховний Суд відступив від правових висновків, сформованих в судових рішеннях у вказаних справах.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у випадку звільнення поліцейського з органів Національної поліції України йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Законодавством, що регулює спірні правовідносини, не обмежує та не припиняє право позивача на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні як основної, так і додаткової відпустки.

З огляду на те, що при звільненні зі служби в поліції позивачу відповідну компенсацію невикористаних проведено не було, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про виникнення правових обставин для зобов`язання відповідача вчинити ці дії в судовому порядку.

Водночас слід зауважити, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення помилково застосовано до спірних правовідносин приписи Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543.

Як вірно зазначає апелянт, вище перелічені нормативні акти спірні правовідносини не регулюють та, відповідно, знаходять своє обґрунтоване підтвердження доводи скаржника про помилковість застосування судом першої інстанції при вирішенні цієї справи правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі №620/4218/18. Відсутність подібності спірних правовідносин полягає у тому, що спірне питання у справі №620/4218/18 пов`язане із правом військовослужбовця на компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період, коли надання такого виду відпустки зупинено на період оголошення в Україні часткової мобілізації. Тоді як у цій справі спірним є питання застосування загальних норм трудового законодавства та законодавства про відпустки одночасно із спеціальним законодавством, що регулює порядок проходження служби в поліції, при реалізації права поліцейського на компенсацію невикористаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильними, але не у повній мірі відповідають нормам матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 317 КАС України підлягає зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року - змінити в мотивувальній частині.

В інших частинах рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: Л.Є. Зуєва

М.П. Коваль