Справа № 580/4603/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4603/22 Головуючий у 1 інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначені пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне страхування» з часу звернення, а саме 15 липня 2022 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу періоду роботи з 08.09.1992 по 15.11.1995 у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №31 від 22.07.2022, про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення, нарахування та виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне страхування», періоду роботи з 08.09.1992 по 15.11.1995 у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем прийнято рішення 22 07 2022 №31 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «є» статті 55 Закону України від 05.11.1991 р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України 09.07.2003 р. № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особо, що підтверджується довідкою від 16.07.2022 №7105-, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 15.07.2022 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Згідно з даними документів, страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 08 місяців 28 днів, спеціальний страж роботи станом на 11.10.2017 становить 23 роки 04 місяці 28 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №31 від 22.07.2022 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки, у нього відсутній необхідний стаж. В рішення зазначено, що до спеціального стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи з 08.09.1992 по 15.11.1995 у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького, оскільки, заклад в якому працював заявник, не передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993.

В трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 міститься запис, що з 08.09.1992 по 15.11.1995 він працював у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького на посаді зубного техніка.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої ст. 9 Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №31 від 22 липня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Підставою відмови стала відсутність необхідного стажу та вказано, що до спеціального стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи з 08.09.1992 по 15.11.1995 у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького, оскільки, заклад в якому працював заявник, не передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993.

Вищевказаний висновок є основним доводом апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

За змістом розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909, до закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи, медичні відділи протезних підприємств.

Матеріали справи свідчать, що, згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 , з 08 вересня 1992 року по 15 листопада 1995 року позивач працював у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького на посаді зубного техніка.

Слід зазначити, що згідно розділу 2 Переліку №909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно Приміток 2 і 3 до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ; робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наказом Міністерства охорони здоров`я № 146 від 23 жовтня 1991 року затверджена номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників, серед яких - зубний технік.

Крім того, висновок щодо зарахування стажу роботи зубним техніком викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №293/87/16-а.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у незарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу періоду роботи з 08.09.1992 по 15.11.1995 у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом: визнання протиправним та скасування рішенням №31 від 22.07.2022, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки у нього відсутній необхідний стаж; зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення, нарахування та виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень законну України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне страхування з часу звернення, а саме 15 липня 2022 року, періоду роботи з 08.09.1992 по 15.11.1995 у Донецькому державному медичному інституті ім. М. Горького.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.