Справа № 334/1722/23
Суддя: Козлова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.03.2023
Справа № 334/1722/23
Провадження № 2-а/334/27/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Франчук Н.С., представника позивача Макаренко В.М., відповідача ОСОБА_1

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції 4 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізької області Глухенького Владислава Сергійовича, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Макаренко В.М. звернулася до суду з позовом до інспектора патрульної поліції 4 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізької області Глухенького Владислава Сергійовича, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення зазначивши, що 21.02.2023 року, інспектором УПП капралом поліції Глухеньким В.С. відносно ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС № 6574473 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Згідно вказаної постанови поліцейським зазначено: що 21.02.2023 о 06 год. 36 хв. по АДРЕСА_1 , скоєно перехід проїзної частини у невстановленому місці з пішохідним переходом у зоні видимості, чим порушив п. 4.14.Г. ПДР - перехід пішоходом проїзної частини поза пішохідним переходом.

Позивач з винесеною постановою не погоджується і вважає її протиправною і такою що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Так, 21.02.2023 ОСОБА_2 дійсно знаходилася біля паркувального майданчику магазину АТБ по АДРЕСА_1 , але не здійснювала перехід проїзної частини дороги з порушенням правил дорожнього руху. Інспектор поліції, підійшов для перевірки документів, а потім виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, що нібито ОСОБА_2 скоєно перехід проїзної частини у невстановленому місці, що не відповідає дійсним обставинам.

Позивачка переконана, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП. Також посилається на порушення процедури прийняття поліцейським оскаржуваної постанови, як і на порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема розгляд справи за її відсутності, незабезпечення їй права на захист та ненадання можливості подати свої докази на підтвердження невинуватості.

Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на адміністративну позовну заяву подав, свою позицію по справі та просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він не обґрунтований належними доказами.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.03.2023 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання представник позивача вимоги адміністративної позовної заяви підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити у повному обсязі. А також стягнути судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 1000 грн.

Інспектор патрульної поліції 4 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізької області Глухенький Владислав Сергійович у судовому засіданні надав суду відеозапис складання протоколу про порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху. Щодо обґрунтування заперечень на позов, пояснив, що постанова складена без порушень норм Закону, тому у задоволенні позову слід відмовити з підстав, викладениз у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема й при притягненні особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Статтями 72-90 глави 5 «Докази та доказування» чинного КАС України наведені основні положення про докази, котрими в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і ці дані встановлюються вичерпними засобами. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Важливим є той аспект, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_2 за пред`явленими позовними вимогами, пов`язаними із притягненням її до адміністративної відповідальності та накладенням на неї адміністративного стягнення, встановив наступне.

Як встановлено судом, 21.02.2023 року, інспектором УПП капралом поліції Глухеньким В.С. відносно ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС № 6574473 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Згідно вказаної постанови поліцейським зазначено: що 21.02.2023 о 06 год. 36 хв. по АДРЕСА_1 , скоєно перехід проїзної частини у невстановленому місці з пішохідним переходом у зоні видимості, чим порушив п. 4.14.Г. ПДР - перехід пішоходом проїзної частини поза пішохідним переходом.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху (пішоходами, велосипедистами та особами, які керують гужовим транспортом, і погоничами тварин) правил дорожнього руху встановлена статтею 127 КУпАП. Так, з-поміж іншого, в силу ч. 1 ст. 127 КУпАП, непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місяцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У свою чергу, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, у порушення зазначених вище вимог статті 77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності дій такої посадової особи з приводу складення відносно позивача оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, не надано суду жодних доказів, котрі б доводили наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП. До таких доказів, з-поміж іншого, могли б належати відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників управління поліції Головного управління національної поліції у Запорізькій області, котрі здійснювали оформлення відносно позивача як пішохода матеріалів адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Отже, як свідчать матеріали справи, при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративні правопорушення, інспектором патрульної поліції 4 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізької області Глухеньким В.С. не були з`ясовані усі обставини, визначені наведеною вище статтею 280 КУпАП, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення посадової особи якого оскаржується позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності такого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та правомірності накладення на нього адміністративного стягнення.

Суд, при встановленні обставини щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження, у котрій ставилось питання про наявність у діях позивача як пішохода ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127 КУпАП, вважає оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч. 1 ст. 127 КУпАП необгрунтованю , оскільки ненадання відповідачем доказів, пов`язаних із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, позбавляє суд також можливості перевірити дотримання інспектором патрульної поліції 4 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізької області Глухеньким В.С. процедури розгляду ним зазначеної справи про адміністративне правопорушення та прийняття за результатами її розгляду оскаржуваної постанови, як і перевірити дотримання ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача прав останнього, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, позивач зазначає про порушення таких своїх прав, що, відповідно, належало суду перевірити, а при відсутності спростувань відповідачем зазначених тверджень позивача, наведених ним у позові, виходячи також з особливостей розгляду справ даної категорії за правилами чинного КАС України, суд має своїм обов`язком прийняти їх до уваги.

При таких обставинах та відсутності у справі жодного доказу, який би відповідав критеріям його належності та допустимості, як і ненадання відповідачем матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача для її безпосереднього дослідження у судовому засіданні, слід дійти висновку, що у діях позивача відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення, і, як наслідок, про необхідність скасування оскаржуваної постанови із подальшим закриттям провадження у справі на виконання вимог пункту 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, що є обов`язком суду.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, то судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. слід покласти на відповідача № 2 - Управління Національної поліції в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань.

При поданні позову позивачем заявлено про понесення витрат на правничу допомогу, однак не надано квитанції про їх сплату, не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а також договору.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відмову в задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 33, 122, 251, 252, 256, 258, 276, 279, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 6, 8, 9, 20, 77, 122, 222, 286, 227, 228, 241-246, 294, 295 КАС України, Правилами дорожнього руху України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС № 6574473 від 21.02.2023 року винесену Інспектором патрульної поліції 4 батальону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області капралом поліції Глухеньким Владиславом Сергійовичем відносно ОСОБА_2 , а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Ю.Козлова