Справа № 500/4298/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4298/22 пров. № А/857/2753/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року, головуючий суддя Чепенюк О.В., ухвалене у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 20.10.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та перерахувати з 20.10.2022 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 20.10.2022 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що набуття права на пенсію за вислугу років не перебуває у залежності від наявності в особи виключно певної кількості років календарної вислуги, вислуга в пільговому обчисленні також має бути зарахована до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII, та здійснити перерахунок і виплату такої пенсії з 20.10.2022 року, з урахуванням виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовити..

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області №75 від 11.03.2022 року, вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить - 23 роки 03 місяці та 11 днів, що на переконання представника відповідача, вказує на відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХII.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 75 від 11.03.2022 року (по особовому складу) молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , диспетчера 36 державної пожежно-рятувальної частини І державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області звільнено із служби цивільного захисту, виключено з кадрів ДСНС, зі списків особового складу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області та знято з усіх видів забезпечення з 11.03.2022 року відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593, за пунктами 173,176 підпунктом 2 (за віком).

Вислуга років на службі станом на 11.03.2022 року: календарна - 23 роки 03 місяці 11 днів, пільгова - 04 роки 07 місяців 10 днів (а.с.5 зворот, 32).

Після звільнення зі служби позивач через Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.07.2022 року про призначення пенсії за вислугу років (а.с.31).

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області скерувало на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подання від 26.07.2022 року про призначення позивачу пенсії за вислугу років разом з відповідним пакетом документів. У поданні про призначення пенсії розрахована вислуга років ОСОБА_1 для призначення пенсії, яка на 11.03.2022 року склала: 36 років 08 місяців 16 днів, у тому числі календарна вислуга - 23 роки 03 місяці 11 днів (а.с.29-30).

На підставі поданих документів Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262-XII з 12.03.2022 року (а.с.27).

У подальшому 20.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 Закону №2262-XII.

Листом від 31.10.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило ОСОБА_1 , що питання щодо обчислення вислуги років та підготовки і подання документів на призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств. Рекомендовано звернутися до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо підготовки та подання документів в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Також зазначено, що згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше (а.с.6).

Позивач вважала дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови їй у призначенні пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-XII протиправними, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років ОСОБА_1 станом на день звільнення зі служби з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 27 років 10 місяців 21 день, що дає їй право на переведення та перерахунок пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з дня звернення, тобто з 20.10.2022 року, а не на призначення пенсії, як просить позивач у позові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в органах внутрішніх справ є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.

Як передбачено пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б - д , ж статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону. Статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України постановою №393 від 17.07.1992 року затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393). Вказаним Порядком № 393 також визначаються періоди проходження військової служби, що зараховуються до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах.

Отже, Законом №2262-ХІІ передбачено пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом в постановах від 27.06.2018 року у справі № 750/9775/16-а, від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а, від 10.03.2021 року у справі № 812/1100/17, від 16.03.2021 року у справі №826/16811/18 та від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18, які відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-ХІІ в частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, вважав за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 (на які, зокрема, посилається представник відповідача). При цьому Верховний Суд зазначив про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводами відповідача про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років.

З урахуванням висновків Верховного Суду у вказаних вище постановах, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що вислуга років ОСОБА_1 , з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 27 років 10 місяців 21 день, а тому набула право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі №500/4298/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький