Справа № 240/43297/21
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/43297/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

27 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у грудні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 03.06.2020, внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, оформлене висновком Міністерства внутрішніх справ України від 02.11.2021;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме з 03.06.2020, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що при проведені МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися; розслідування нещасного випадку проводилося з порушенням порядку розслідування, а тому акти за формою Н-1 та Н-5 підлягають скасуванню. Такі дії позивач вважає протиправними, що і стало причиною звернення до суду (а.с. 1-4).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, оформлене висновком Міністерства внутрішніх справ України від 02.11.2021.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Відповідач наполягає, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірною, оскільки підставою для її прийняття слугував факт незалучення при проведенні медико-соціальної експертизи позивача до складу комісії представників закладів охорони здоров`я МВС, що не відповідає вимогам п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009, та вказана обставина виключає можливість прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" та Порядку №850.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п.3 ч.1 ст.311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, враховуючи наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ. 27.12.1997 позивач, перебуваючи на робочому місці в Корольовському РВ УМВС України в Житомирській області в період проходження служби та при виконанні службових обов`язків отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин волосяної частини голови внаслідок протиправних дій іншої особи, що підтверджується висновком службової перевірки Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 31.12.1997 (а.с. 9, 10).

Згідно з наказом начальника Управління МВС України в Житомирській області №537о/с від 28.12.2007 ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.65 "а" (за віком) (а.с. 8).

У 2020 році було проведено розслідування нещасного випадку, що стався з ползивачем та складено акт форми Н-5 від 18.03.2020 про причинно-наслідковий зв`язок нещасного випадку та акт форми Н-1 №04/1 від 15.04.2021 про нещасний випадок, у якому зазначено, що нещасний випадок стався в період проходження служби (а.с. 11-16).

03.06.2020 органами МСЕК ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності з 03.06.2020 у зв`язку із травмою, пов`язаною із проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що свідчить виписка з акта огляду медико-соціальною комісією до довідки серії 12 ААВ №015623 (а.с. 18).

08.09.2021 року позивач звернувся до МВС України з питання виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 20).

26.11.2021 позивача було повідомлено про те, що МВС України відмовило у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки під час розгляду матеріалів Сектором державного нагляду за охороною праці МВС України встановлено, що розслідування нещасного випадку проведено з порушенням вимог порядку розслідування нещасних випадків, а тому акти за формами Н-5 та Н-1 підлягають скасуванню. Також при проведенні МСЕК лікарі ДУ ТМО МВС України по Житомирській області не направлялися та не залучалися, що є порушенням п.10 положення про МСЕК (а.с. 21).

Вважаючи висновок Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги протиправним, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які не передбачені пунктом 14 Порядку №850. Однак, вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача суд першої інстанції зазначив, що Міністерство внутрішніх справ України не здійснює виплату одноразової грошової допомоги, а також Міністерство внутрішніх справ України, а не суд, має визначити розмір одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим позовні вимоги у цих частинах не підлягали задоволенню.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до абз.2,3 п.15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

До набрання чинності Законом №580-VIII порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами ст.23 Закону України від 20.12.1990 №565-XII "Про міліцію" (далі Закон №565-XII) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №850 (далі - Порядок №850).

Так, відповідно до ч.6 ст.23 Закону №565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.03.2018 (справа №464/5571/16-а), від 21.06.2018 (справа №822/31/18), від 28.08.2018 (справа №804/6297/17), від 05 листопада 2019 року (справа №405/705/17(2-а/405/30/17)).

До ст.23 Закону №565-XII Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (Порядок №850), пунктом 2 якого визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно із п.п.2 п.3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, травма особи повинна бути пов`язана, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17 та від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17, від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а.

Положеннями п.7 Порядку №850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності. Серед документів: заява (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС.

Відповідно до п.8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу, витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно із п.9 Порядку №850, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Проананалізувавши наведені правові норми суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пунктом 9 Порядку № 850 встановлено обов`язок МВС прийняти одне із двох можливих рішень: або про призначення грошової допомоги, або про відмову у призначенні грошової допомоги із зазначенням мотивів такої відмови.

Пунктом 14 Порядку №850 передбачено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Слід зазначити, що вказаною нормою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні грошової допомоги, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, однією із підстав відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги зазначено, що медико-соціальну експертизу проведено із порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, зокрема, до складу комісії, яка проводила зазначену експертизу не був залучений представник закладів охорони здоров`я МВС.

Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 затверджене Положення про медико-соціальну експертизу (далі - Положення №1317), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 3 Положення №1317).

Відповідно до п.4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у м.Києві та м.Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно із п.6 Положення №1317 висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до пункту 10 Положення №1317 залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно із п.16, 19 Положення №1317 голова лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я представляє хворого, що досяг повноліття, потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який направляється на комісію вперше, документи цієї особи у разі заочного проведення медико-соціальної експертизи. Для вирішення соціальних питань і створення з урахуванням ступеня втрати життєдіяльності та професії потерпілого спеціальних умов для виконання роботи запрошується представник власника підприємства, установи та організації, де працює хворий, що досяг повноліття, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, або представник уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 22 Положення №1317 визначено, що рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Відповідно до норм пункту 24 Положення №1317 комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

З наведених норм вбачається, що обстежувана особа не впливає на формування складу комісії та її фактичний склад, а також процедуру прийняття нею рішень. Крім того, склад комісії затверджується МОЗ, а участь представника закладів охорони здоров`я МВС не є безумовною.

Водночас, з наданих позивачем доказів щодо проходження медико-соціальної експертизи доводи відповідача щодо відсутності у складі комісії працівників ДУ ТМО МВС України по Житомирській області підтвердити неможливо, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Більше того, відповідач таке твердження не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом ні в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду справи.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем не було долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б підтвердили ту обставину, що медико-соціальна експертиза позивача проведена без представників закладів охорони здоров`я МВС, які до складу комісії не залучалися.

За наведених обставин справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно безпідставності позиції відповідача, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я ДУ ТМО МВС України по Житомирській області до складу комісії не залучались, позаяк вказані обставини не доведені відповідачем в установленому порядку.

Враховуючи, що п.14 Порядку 850 встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні грошової допомоги, який розширеному тлумаченню не підлягає, то суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які не передбачені даним Порядком.

Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі не міститься жодного обґрунтування стосовно наявності зауважень у сектора Державного нагляду за охороною праці МВС України до актів за формами Н-5* та Н-1*, про що відповідач також вказував як на підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, а відтак, з урахуванням вимог ч.1 ст.308 КАС України, в ході апеляційного розгляду справи не перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції щодо часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами ст.139 КАС України судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.