Справа № 308/8693/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Деметрадзе Т.Р.

15 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 308/8693/22 пров. № А/857/2964/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2023 року у справі № 308/8693/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Яворської Анастасії Володимирівни про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2022р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Яворської А.В., у якому просила суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5540469 від 28.06.2022р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2023р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2023р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

28.06.2022р. інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській ЕАР №5540469 Яворська А.В. прийняв постанову ЕАР №5540469 якою визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн.

Так, із змісту даної постанови та рапорту видно, що 28.06.2022р. в 11 год. 12 хв. 15 с., м. Ужгород, вул. Духновича, 3, водій ОСОБА_1 здійснила зупинку транспортного засобу BMW X1, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на місці, що позначено дорожнім знаком 5.42.1 «Місце для стоянки» з додатковими до нього табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю». Тобто інвалід, якому дозволено зупинку, стоянку лише транспортним засобом, яким керують водії з інвалідністю. При цьому, водій не мав при собі документів, що підтверджує інвалідність, чим порушив п. 8.4. «ґ» Правил дорожнього руху - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків.

ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.6 ст.122 КУпАП встановлено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).

ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В п.1.3.ПДР України, визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

п.1.9.ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.3 «б» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Із змісту п.8.1, п.8.2 ПДР України, видно, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

п 8.4 «ґ» ПДР України передбачено інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Знак 5.42.1 ПДР України «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю». Застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43 для позначення місця ( або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Згідно підпункту «ґ» п. 30.3 розділу 30 ПДР, розпізнавальний знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії-інваліди.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

В п.22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. № 134 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.

ст.9 КУпАП, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ст.7 КУпАП, видно, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

ст.251 КУпАП, визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ч.1 ст.72 КАС України, передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ст.77 КАС України, визначено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З відеозапису з боді-камери поліцейського який знаходиться в матеріалах справи видно, що транспортний засіб BMW X1, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_1 знаходиться в зоні дії інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.42.1 «Місце для стоянки» з табличками 7.17 «Особи з інвалідністю», 7.2.1 «Зона дії 5м.». Тобто, позивач бачила дорожні знаки, а також знає про їх наявність, що не спростував апелянт.

Згідно п.1.10 ПДР України, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, яким перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Тобто, однією з характеристик визначення зупинки як вимушеної є стан учасника дорожнього руху.

п.15.14 ПДР України передбачено, що у разі вимушеної зупинки у місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів щоб прибрати автомобіль, а за неможливості це зробити - діяти згідно вимог пп.9.9- 9.11 цих Правил.

В п.п. «а» п.9.9 ПДР України передбачено, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

п.9.10 ПДР визначено, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий ліхтарик на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча в одному напрямку менше 100 м.

Проте, апелянт не надав суду доказів в підтвердження того, що вимушена зупинка та паркування зумовлена саме вигрузкою товару тощо.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що інспектор патрульної поліції не роз`яснив їй права, які передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки спростовані наданим відеозаписом з боді-камери поліцейського який знаходиться в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи апелянта про те, що дорожній знак 7.2.1. «Зона дії 5 м» розміщений з порушенням ДСТУ 4100-2014, оскільки не скасовує дію дорожніх знаків 5.42.1 «Місце для стоянки» з табличками 7.17 «Особи з інвалідністю». При цьому, апелянт не спростував ту обставину, що вона здійснила зупинку саме під знаком та унеможливила зупинку в даному місце - осіб з інвалідністю.

Що стосується доводів апелянта про недоліки які викладені в оспорюваній постанові про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів зазначає, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

При цьому, уточнюючий рапорт інспектора поліції щодо номеру дорожнього знаку не вносить в оспорювану постанову зміни в кваліфікацію правопорушення чи мотивацію прийняття рішення.

В Постанові Верховного Суду в справі № 459/180/17 викладені висновки «що аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оспорюваній постанові неправильних даних, не спростовує порушення позивачем правил дорожнього руху, та є опискою.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що 28.06.2022р. в 11 год. 12 хв. 15 с., м. Ужгород, вул. Духновича, 3, водій ОСОБА_1 здійснила зупинку транспортного засобу BMW X1, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на місці, що позначено дорожнім знаком 5.42.1 «Місце для стоянки» з додатковими до нього табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю». При цьому, водій не мав при собі документів, що підтверджує інвалідність, чим порушив п.8.4. «ґ» Правил дорожнього руху - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачене ч.6.ст.122 КУпАП.

З огляду на викладене, оспорювана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена уповноваженою особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.6 ст.122КУпАП , що не спростував апелянт.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Також згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В ст.316 КАС України видно, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2023 року у справі № 308/8693/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Хобор Р.Б. у відпустці, повний текст судового рішення складено та підписано 28.03.2023р.