Справа № 420/1040/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1040/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про визнання протиправною бездіяльності Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023; зобов`язання уповноважену особу Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: про результати досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000375 від 16.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ч.372 та ч.1 ст.366 КК України, та надати копію постанови про прийняте рішення; визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023; зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: про надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000375 внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури.

Ухвалою суду від 24.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що 12.01.2023, керуючись вимогами та правами, передбаченими ст. 3, 4, 5, 101, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI із змінами і доповненнями, він подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві запити про надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000375 внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури та просив повідомити про результати досудового розслідування і про прийняте рішення. Позивач вказав, що відповідно до ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. На час звернення до суду, як вказав позивач він не отримав відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві та запитувані документи не отримав, що свідчить про відмову надати позивачу запитувану інформацію. Позивач, зазначивши, що запитувана позивачем інформація про надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000375 внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст.372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури та про результати досудового розслідування і прийняте рішення, щодо яких внесено запис до бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань не належить до інформації для службового користування та до службової інформації визначеної Переліком документів, у яких міститься службова інформація, що затверджений Наказом Генерального прокурора України від 30.12.2014 за №158, та не містить таємницю досудового розслідування, отримати яку можливо виключно в передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

10.02.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов у якому представник відповідача вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначив, що на адресу ТУ ДБР у м.Миколаєві (вх. Ч-35 від 12.01.2023) надійшов запит на інформацію ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000375 внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури. Відповідач пояснив, що автор звернення зазначав, що як потерпілий по вказаному кримінальному провадженню, згідно п.13. ч. 1 ст. 56 КПК України він має право одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом та у зв`язку з викладеним, запитувач посилаючись на вимоги ст. 3, 4, 5, 101, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив надати в електронному вигляді копії матеріалів кримінального провадження №0000375, які направити йому на електронну адресу. Відповідач вказав, що за результатами розгляду слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві Гарановським О.В. надано відповідь за вих. №16-05-1844-23 від 18.01.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 роз`яснено, що вимогами ст. 221 КПК України не передбачена можливість направлення на електронну пошту копій матеріалів кримінального провадження. Крім того, у той же день, 12.01.2023 до ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшов запит ОСОБА_1 (вх. Ч-36 від 12.01.2023), відповідно до якого запитувач просить відповідно до статей 56, 220 КПК України повідомити про результати кримінального провадження та надати копію постанови про прийняте рішення та за результатами розгляду даного звернення слідчим ТУ ДБР у м.Миколаєві надано відповідь за вих. №16-05-1843-23 від 18.01.2023. Відповідач вказав, що виходячи із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вказує на те що не отримав відповіді ТУ ДБР у м. Миколаєві та запитувані документи та, що вказане, на його думку, свідчить про відмову надати позивачу запитувану інформацію. Відповідач вказав, що КПК України є спеціальним законом, який регулює як порядок надіслання постанови слідчого про закриття кримінального провадження, так і можливість оскарження бездіяльності слідчого. При цьому, як зазначив відповідач, у запиті від 12.01.2023 (вх. Ч-36) ОСОБА_1 просить повідомити про результати досудового розслідування та надати копію постанови про прийняте рішення у КП 000375. Слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві, у порядку КПК за вих. №16-05-1843- 23 від 18.01.2023 на адресу ОСОБА_1 направлено постанову про закриття кримінального провадження №0000375. Разом із тим, відповідач зазначив, що враховуючи, що питання надіслання постанови про закриття кримінального провадження регулюються нормами КПК України, оскарження дій слідчого у зв`язку з неотриманням копії постанови про закриття кримінального провадження шляхом подання позову про відмову у наданні інформації згідно Закону «Про доступ до публічної інформації» не може бути предметом судового розгляду за правилами адміністративного судочинства. Відповідач наголосив, що запит ОСОБА_1 (вх. Ч-35) від 12.01.2023 щодо надання йому копій матеріалів кримінального провадження №0000375 також не може бути розглянуто у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та відповідно слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві було надано відповідь вих. №16-05-1844-23 від 18.01.2023, якою роз`яснено, що відповідно до норм статті 221 КПК України відсутні законні підстави для направлення матеріалів кримінального провадження на електронну пошту. Враховуючи викладене, як вказав відповідач, ОСОБА_1 , як потерпілий у кримінальному провадженні, має право отримати запитувану інформацію лише у порядку та межах визначених КПК України. Крім того, відповідач вказав, що як підтверджується листами від 18.01.2023 № 16-05-1844- 23 та №16-05-1843-23 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, надано відповіді на запити, а отже вказані запити були розглянуті та зазначене спростовує твердження позивача про вчинення ТУ ДБР у м. Миколаєві протиправної бездіяльності.

22.12.2022р. до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказав, що не погоджується із відзивом відповідача. Так, позивач вказав, що у підтвердження надання відповіді на спірні запити до відзиву додано ПН №3494 та 3495 кур`єрської служби про відправлення листів на адресу позивача 19.01.2023. Натомість, як вказав позивач, відповідачем до суду не надано доказів отримання позивачем вказаних листів та доказ надсилання ним відповіді на запити на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 При цьому, як зазначив позивач, на час розгляду справи позивач не отримав відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві та запитувані документи не отримав, що, на його думку, свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

До Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві надійшов запит ОСОБА_1 на інформацію датований 12.01.2023 та зареєстрований за №Ч-35 від 12.01.2023, у якому заявник, як потерпілий, просив, керуючись вимогами та правами ст. 3, 4, 5, 10-1, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», надати в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000375 внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури.

Також, до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві надійшов запит ОСОБА_1 на інформацію датований 13.01.2023 та зареєстрований за №Ч-36 від 12.01.2023, у якому заявник, як потерпілий, просив керуючись ст. 56 КПК України повідомити його про результати досудового розслідування та надати копію постанови про прийняте рішення.

Позивач, вказавши, що не отримував відповіді на вказані запити, звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п. п. 3, 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приписами ст. 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, законодавцем відокремлено поняття інформації та публічної інформації.

Статтею 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що його дія не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також, на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2)визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6)юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 20 Закону України "Про інформацію" встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України "Про інформацію").

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1)розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2)інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Приписами ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3)шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

При цьому, процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Тобто, положення Закону "Про доступ до публічної інформації" не поширюються на доступ учасників кримінального провадження до отримання інформації або документів, створених у ході здійснення досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопада 2015 року № 794-VIII, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України установлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У частині другій статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КПК України заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Частина 6 ст. 284 КПК України передбачено, що копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, ст.221 КПК України встановлено, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії. Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що містяться в інформаційно-телекомунікаційній системі досудового розслідування, здійснюється шляхом надання доступу до них або надання електронних копій чи примірників таких матеріалів.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що КПК України є спеціальним законом, який встановлює порядок отримання заявником у кримінальному провадженні копії постанови про закриття кримінального провадження та порядок ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

При цьому, бездіяльність відповідача щодо не надіслання копій матеріалів кримінального провадження, результатів досудового розслідування та копії постанови про прийняте рішення не може бути предметом звернення у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" та судового розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що спори стосовно виконання органами слідства та прокуратури владних процесуальних функцій не пов`язані із здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду має здійснюватися в порядку, встановленому КПК.

Велика Палата Верховного Суду у п.16 Постанови від 29 квітня 2020 року у справі №826/2106/17 зазначила, що у межах кримінального провадження, яке складається зі стадій досудового розслідування і судового провадження, під час здійснення процесуальних дій у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, здобуваються, фіксуються й оформляються відомості та документи про фактичний й юридичний склад діяння, яке посягає на об`єкти захисту права.

Проте, відомості про кримінальне правопорушення (про злочин), обставини його скоєння, про процесуальні дії у зв`язку із вчиненням такого діяння, про конкретний склад суб`єктів одного чи кількох кримінальних проваджень, про статус, права та обов`язки учасників таких відносин, про стадії та етапи кримінального провадження, про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, про порядок вчинення процесуальних дій, пов`язаних з наданням міжнародної правової допомоги на території України та оскарження рішення, дій чи без діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у зв`язку з наданням такої допомоги та інші відомості, які охоплюються предметом кримінально-правового регулювання, за змістом, значенням, сферою виникнення та функціонування, за причинами виникнення, за правовим механізмом регулювання цих відносин, за способом і джерелами встановлення відомостей про вчинення забороненого нормами закону України про кримінальну відповідальність діяння, або виконання процесуальний дій у зв`язку із вчиненням діяння, не можуть ототожнюватися й охоплюватися загальним поняттям інформації в сенсі положень Закону № 2657-ХІІ.

Відомості і документи в кримінальному провадження - це конкретне індивідуально виражене знання чи річ про подію порушення об`єкта права, який перебуває під охороною кримінально-правової норми права. Ці відомості встановлюються спеціальними процесуальними засобами. За їх допомогою відбувається вирішення справи, під яким у кримінально-правовому значенні може розумітися встановлення наявності або відсутності події із зовнішніми і внутрішніми ознаками, які мають певне кримінально-правове значення, а також застосування до події відповідної правової норми через пізнання її шляхом тлумачення або аналогії.

Інформація про подію кримінально-караного діяння та його наслідки із джерела фактичних відомостей про якусь частину події набуває ознак джерела доказу після перетворення, трансформації цієї інформації шляхом застосування процесуальних дій, передбачених КПК України.

Процесуальні дії провадяться в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Вони провадяться за наявності для цього відповідних підстав та передумов, передбачених законом. Вони не можуть провадитися за межами кримінального провадження. Сторона обвинувачення не повинна порушувати права особи, щодо якої здійснюється процесуальна дія. Особа, яка вважає, що під час досудового розслідування, яке провадиться на території України, або під час здійснення процесуальної дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України), має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування до суду.

При цьому, суд враховує під час прийняття рішення у справі, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві надано відповідь ОСОБА_1 №16-05-1843-23 від 18.01.2023, згідно якої на адресу заявника направлено копію постанови про закриття кримінального провадження №000375.

Також, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розглянуто звернення ОСОБА_1 від 12.01.2023, яке надійшло за вхідним Ч-35 щодо направлення на електронну пошту в електронному вигляді копій матеріалів кримінального провадження №0000375 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч, 1 ст. 372 КК України та повідомлено у відповіді №16-05-1844-23 від 18.01.2023, що порядок ознайомлення з матеріалами кримінального провадження визначений ст. 221 КПК України про що відповідно до вимог зазначеного кодексу складається протокол. За вищевикладених обставин, зазначено, що відсутні законні підстави для направлення на електронну пошту скан-копію матеріалів вказаного кримінального провадження.

Зазначені відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань направлені позивачу кур`єрською службою доставки 19.01.2023, що підтверджується ПН №3494, №3495.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.