Справа № 160/13893/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2023 року м. Дніпросправа № 160/13893/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року (головуючий суддя Серьогіна О.В.)

в адміністративній справі №160/13893/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 06.09.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив (а.с. 1-8):

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 19.08.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву від 12.08.2022 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням спірних періодів: з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у серпні 2022 року виповнилося 60 років. Згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стежу не менше 29 років. Тому, 12 серпня 2022 року, досягнувши зазначеного вище віку та маючи наявний стаж роботи, достатній для призначення пенсії за віком позивач звернувся із відповідною заявою до структурного підрозділу ПФУ. Але, отримав рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком. В рішенні зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж роботи на дату звернення становить 12 років 07 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.05.1980 року з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою підприємства, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 року у справі залучено в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с. 83-84),

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 19.08.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву № 12695 від 12.08.2022 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням спірних періодів: з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей. Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.05.1980 року, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах, відтак помилковим є висновок, що такі неточності можуть слугувати наслідком не зарахування певних періодів роботи. Відтак, дійшов висновку, що відповідачем протиправно не взято до уваги дані трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 15.05.1980 року при визначенні стажу позивача для призначення пенсії за віком. Враховуючи те, що позивач є внутрішньо-переміщеною особою та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 27.04.2022 року №1201-, тому дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід зобов`язати повторно розглянути заяву № 12695 від 12.08.2022 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням спірних періодів: з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 12 років 07 місяців 29 днів, тому ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.08.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою №12695 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.08.2022 року Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах № 36 ОСОБА_1 з наступних підстав. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності заявника згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.05.1980 року з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою підприємства, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 12 років 07 місяців 29 днів.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Слід зазначити, що надане вищевказаною конституційною нормою право деталізоване у Законах України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Також, згідно із ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Відповідно до абзацу 1 та 2 частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у разі відсутності, починаючи з січня 2018 року на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 2 років. Починаючи з січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року 15 - 24 років.

При цьому, приписами ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В силу ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Водночас, статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Матеріалами справи підтверджується, що в силу записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 15.05.1980 року, позивач у спірні періоди працював:

- 13.05.1980 року - зарахований у штат радгоспу Ленінський у якості тракториста;

- 05.07.1980 року - переведений водієм до автопарку;

- 04.11.1980 року - звільнений;

- 13.12.1982 року - прийнятий на роботу Білокуракинський райком ЛКСМУ в якості водія;

- 30.06.1988 року - звільнений згідно ст.36 п.5 КЗПП УССР (по переводу);

- 01.07.1988 року - прийнятий водієм в автопарк Білокуракинського ремонтно-транспортного підприємства;

- 12.05.1996 року - звільнений згідно ст. 38 КЗПП України;

- 08.09.1997 року - Білокуракинське ВУВКГ прийнятий водієм І класу;

- 20.11.2000 року - звільнений по ст.36 п.1 КЗПП України;

- 30.07.2001 року - СТОВ МТС «Колос» прийнятий на посаду водія;

- 04.02.2022 року - звільнений по ст.36 п. 1 КЗПП України.

Крім того, періоди безробіття (перебував на обліку у ЦЗ):

- з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року;

- з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року.

До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності заявника згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.05.1980 року з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою підприємства.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що записи трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Також, частиною 3 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідні положення кореспондуються з положеннями, що викладені в Законі України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII).

Так, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Слід також взяти до уваги, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.

Проте, матеріали справі підтверджують, що в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.05.1980 року, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі неточності не можуть слугувати наслідком не зарахування певних періодів роботи.

При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не взято до уваги дані трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 15.05.1980 року при визначенні стажу позивача для призначення пенсії за віком.

На підставі викладеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 19.08.2022 року прийнято не у відповідності з нормами чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо належного відповідача, який має повторно розглянути заяву позивача № 12695 від 12.08.2022 року про призначення пенсії за віком слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 12.08.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою №12695 про призначення пенсії за віком (а.с. 62).

При цьому, рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 19.08.2022 року прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, виходячи з того, що засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 13).

ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 27.04.2022 року №1201- (а.с. 61).

Оскільки виплата пенсії буде проведена органом Пенсійного фонду України за місцем проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, після вирішення питання про призначення пенсії та передання відповідних документів до органу, що призначає пенсію за місцем проживання такої особи, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, то співвідповідачем у даній справі має бути Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

На думку колегія суддів апеляційної інстанції, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід зобов`язати повторно розглянути заяву №12695 від 12.08.2022 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням спірних періодів:

з 13.05.1980 року по 04.11.1980 року, з 13.12.1982 року по 30.06.1988 року, з 01.07.1988 року по 12.05.1996 року, з 08.09.1997 року по 20.11.2000 року, з 30.07.2001 року по 04.02.2002 року, періоди безробіття з 05.12.2000 року по 29.07.2001 року, з 14.02.2002 року по 27.05.2002 року.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача (Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області) спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 16.03.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова