Справа № 620/17824/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Продукт» до Головного управління ДПС у Чернігівській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, про визнання протиправним і скасування рішення, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2022, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Продукт» (далі - позивач, ТОВ «Еко Соя Продукт») звернулось у суд з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, (далі - відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 12.10.2021 №6084/25010700.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що ТОВ «Еко Соя Продукт» під час перевірки не надано документів, пов`язаних з фінансово-господарською діяльністю підприємства.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 20.07.2021 ТОВ «Еко Соя Продукт» подано до ГУ ДПС у Чернігівській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2021 року, згідно з якою від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду становить 192584 грн, сума задекларованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку складає 105803,00 грн.

ГУ ДПС у Чернігівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Еко Соя Продукт» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі, заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 17.09.2021 №5926/07/39302105, згідно з висновками якого при декларуванні за червень 2021 року у декларації від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі, заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення позивачем абз. б п.п. 200.4, 200.7, 200.8, 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, у результаті чого завищено суму податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування) та відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів на загальну суму 105803 грн.

На підставі викладеного, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.10.2021 №6084/25010700, яким ТОВ «Еко Соя Продукт» відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість на суму 105803,00 грн.

Не погоджуючись із указаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позивачем доведена наявність у нього всіх необхідних первинних документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин з ПВТП «Джі-Ен-Ел», ТОВ «Фірма Ерідон», ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Брокерська контора «Агроенергопостач», а тому ТОВ «Еко Соя Продукт» має право на віднесення відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту і відповідно до бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації за червень 2021 року. Водночас фактично перевірка не була проведена, оскільки жодного документу контролюючим органом не було досліджено, що суперечить вимогам Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Зі змісту акту перевірки та оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для прийняття останнього слугували висновки перевіряючих про відсутність посадових осіб ТОВ «Еко Соя Продукт» за місцезнаходженням підприємства та неможливістю отримання підтверджуючих документів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Приписами п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У силу п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У силу п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Водночас, згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39 2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи) (п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України.

Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами 2 та 4 п. 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, від 29.05.2020 у справі №826/27811/15 та від 09.07.2021 у справі №823/1609/15.

Відповідач стверджує, що протягом терміну проведення перевірки щоденно здійснювались виїзди на підприємство, проте через відсутність посадових осіб ТОВ «Еко Соя Продукт» за місцезнаходженням підприємства неможливо було отримати первинні та бухгалтерські документи, які б свідчили про правильність показників, відображених у декларації з податку на додану вартість за червень 2021 року.

Апеляційний суд критично відноситься до зазначених доводів, виходячи з наступного.

Так, з Акту перевірки вбачається, що перевірка проводилась з 09.09.2021 по 15.09.2021, проте в матеріалах справи відсутні жодні докази надсилання (вручення) позивачу копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Проте зазначена відповідальність не була застосована відповідачем до позивача.

Як вже зазначалось вище, ТОВ «Еко Соя Продукт» подано до ГУ ДПС у Чернігівській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2021 року згідно з якою, від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду становить 192584,00 грн, сума задекларованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку складає 105803,00 грн.

При цьому причиною виникнення від`ємного значення, різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у червні 2021 року є отримання товарів на виконання укладених з ПВТП «Джі-Ен-Ел» та ТОВ «Фірма Ерідон» договорів №252 від 18.08.2020 та №1131/21/82 від 11.06.2021 відповідно, а також отримання послуг на підставі укладеного з ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Брокерська контора «Агроенергопостач» договорів №01/01-2019 від 01.01.2019 та №73 від 12.08.2020.

Позивачем надано суду відповідні фінансово-господарські документи (які не були досліджені під час проведення перевірки), оформлені в повній відповідності з вимогами чинного законодавства, а саме, акти надання послуг, видаткові та товарно-транспортні накладні, складені на підставі правочинів, здійснених з ПВТП «Джі-Ен-Ел», ТОВ «Фірма Ерідон», ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Брокерська контора «Агроенергопостач», а також відповідні платіжні доручення.

Тобто послуги (поставка) за вищевказаними договорами були надані та отримані, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Ураховуючи вищезазначене у сукупності, апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції, що контролюючим органом не доведено відсутність підтверджуючих первинних документів, що дають право на віднесення відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту і відповідно до бюджетного відшкодування, заявлених у податковій декларації за червень 2021 року, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області, утвореного на правах відокремленого підрозділа Державної податкової служби України, залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька