Справа № 200/1314/22
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року справа №200/1314/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 200/1314/22 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області № Ф-12-369-17У від 05 квітня 2021 року про сплату боргу (недоїмки).

В обгрунтування позову зазначила, що з 22 квітня 2011 року у місті Горлівка Донецької області була зареєстрована як фізична особа - підприємець та провадила діяльність на спрощеній системі оподаткування.

В 2014 році у м. Горлівка Донецької області вона звернулася до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та вважала, що припинення її підприємницької діяльності державним реєстратором оформлено належним чином, оскільки податкові органи жодних вимог ані зі сплати податків та інших обов`язкових платежів, ані зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до позивача не висували.

Проте, наприкінці січня 2021 року дізналася, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань обліковувалася як фізична особа - підприємець.

Позивач в м. Слов`янськ Донецької області звернулася до державного реєстратора з заявою про припинення її підприємницької діяльності та 17 лютого 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних - підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Однак, в грудні 2021 року із її заробітної плати почалося відрахування грошових коштів на користь держави на підставі виконавчого провадження № 67125917, відкритого 14 жовтня 2021 року, стягувачем у якому є Головне управління ДПС у Донецькій області.

Як стало відомо позивачу, виконавче провадження відкрито на виконання вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області "Про сплату боргу (недоїмки)" № Ф-369-17У від 05 квітня 2021 року, за якою її борг зі сплати єдиного внеску станом на 24 травня 2021 року становить 62806,54 гривень.

Крім того, позивачем був отриманий акт камеральної перевірки, який свідчить, що Головне управління ДПС у Донецькій області визначило позивачу заборгованість з єдиного внеску за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року.

Однак, у вказаний період вона не здійснювала підприємницької діяльності, не працювала, а у період з 14 червня 2019 року по 29 січня 2021 року працювала за трудовим договором у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , який платив позивачу заробітну плату та сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 05 квітня 2021 року № Ф-369-17У.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності.

Однак, у оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) відображена недоїмка позивача по ЄСВ за період 2017 року по 2020 року, тобто у цей період підприємницька діяльність позивача ще не була припинена.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 22.04.2011 була зареєстрованою фізичною особою - підприємцем за номером державної реєстрації № 0019042 та перебувала на спрощеній системі оподаткування з 18.01.2013 по 17.02.2021.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини від 06 жовтня 2015 року серії НОМЕР_2 позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - ОСОБА_3 .

Як встановлено з копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , що видана на ім`я позивача 14.06.2019 остання, зокрема, в період з 14.06.2019 по 29.01.2021 працювала на посаді продавця-консультанта у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (наказ про прийняття № 8 від 14.06.2019; наказ про звільнення № 1 від 29.01.2021).

З витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 видно, що за позивача сплачено єдиний внесок в наступні періоди:

- ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) - у період з січня 2014 року по червень 2014 року (включно);

- Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради () - у період з жовтня 2015 по вересень 2018 (включно);

- ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4 ) - у період з липня 2019 по березень 2020 (включно) та з травня 2020 по січень 2021 (включно).

У зв`язку з надходженням заяви фізичної-особи підприємця/особи, яка провадить незалежну діяльність ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС у Донецькій області проведено камеральну перевірку за результатами якої складено 15 березня 2021 року акт, яким встановлено не дотримання позивачем вимог пункту 9-15 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464, а саме: перебувала протягом періоду з 01 січня 2017 року до 01 грудня 2020 року на обліку як фізична особа - підприємець, який обрав спрощену систему оподаткування.

Головне управління ДПС у Донецькій області, на заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 22 лютого 2021 року вх. № 15368/6 про списання заборгованості з єдиного внеску, листом від 24 березня 2021 року № 9544/6/05-99-13-11-20, повідомило про відсутність підстав для списання заборгованості з єдиного внеску, оскільки за результатами проведеної камеральної перевірки встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не дотримано умови, передбачені вимогами п. 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України.

Згідно інтегрованої картки зі сплати єдиного соціального внеску та наданого відповідачем витягу з інформаційної системи "АІС Податковий блок" за позивачем станом на 24.05.2021 рахувався борг у розмірі 62 806,54 гривень. До вимоги увійшли:

- 31.12.2012 - 8 535, 81 гривень (сальдо на початок року);

- 19.10.2013 - 2 388, 06 гривень (нарахування за 1,2 квартали 2013 року);

- 20.01.2014 - 1 218, 67 гривень (нарахування за 4 квартал 2013 року);

- 22.04.2014 - 1 267, 95 гривень (нарахування за 1 квартал 2014 року);

- 21.07.2014 - 1 267, 95 гривень (нарахування за 2 квартал 2014 року);

- 20.10.2014 - 1 267, 95 гривень (нарахування за 3 квартал 2014 року);

- 20.01.2015 - 1 267, 95 гривень (нарахування за 4 квартал 2014 року);

- 20.04.2015 - 1 267, 95 гривень (нарахування за 1 квартал 2015 року);

- 20.07.2015 - 1 267, 95 гривень (нарахування за 2 квартал 2015 року);

- 19.10.2015 - 1 323, 47 гривень (нарахування за 3 квартал 2015 року);

- 19.01.2016 - 1 434, 51 гривень (нарахування за 4 квартал 2015 року);

- 19.04.2016 - 909, 48 гривень (нарахування за 1 квартал 2016 року);

- 19.07.2016 - 941,16 гривень (нарахування за 2 квартал 2016 року);

- 19.10.2016 - 957, 00 гривень (нарахування за 3 квартал 2016 року);

- 19.01.2017 - 990, 00 гривень (нарахування за 4 квартал 2016 року);

- 19.04.2017 - 2 112,00 гривень (нарахування за 1 квартал 2017 року);

- 19.07.2017 - 2 112,00 гривень (нарахування за 2 квартал 2017 року);

- 19.10.2017 - 2 112,00 гривень (нарахування за 3 квартал 2017 року);

- 19.01.2018 - 2 112,00 гривень (нарахування за 4 квартал 2017 року);

- 19.04.2018 - 2 457,18 гривень (нарахування за 1 квартал 2018 року);

- 19.07.2018 - 2 457,18 гривень (нарахування за 2 квартал 2018 року);

- 19.10.2018 - 2 457,18 гривень (нарахування за 3 квартал 2018 року);

- 21.01.2019 - 2 457,18 гривень (нарахування за 4 квартал 2018 року);

- 19.04.2019 - 2 754,18 гривень (нарахування за 1 квартал 2019 року);

- 19.07.2019 - 2 754,18 гривень (нарахування за 2 квартал 2019 року);

- 21.10.2019 - 2 754,18 гривень (нарахування за 3 квартал 2019 року);

- 20.01.2020 - 2 754,18 гривень (нарахування за 4 квартал 2019 року)

- 21.04.2020 - 2 078, 12 гривень (нарахування за 1 квартал 2020 року);

- 20.07.2020 - 1 039, 06 гривень (нарахування за 2 квартал 2020 року);

- 19.10.2020 - 3 178, 12 гривень (нарахування за 3 квартал 2020 року);

- 19.01.2021 - 3 300, 00 гривень (нарахування за 4 квартал 2020 року);

- 30.03.2021 - 1 320, 00 гривень (нарахування за 1 квартал 2021 року).

05 квітня 2021 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області складена вимога № Ф-369-17 У про зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 62 806,54 грн. (недоїмка станом на 24.05.2021 року), із яких сума недоїмки склала 62 466,54 грн., штраф 340 грн.

14 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в межах ВП № 67125917, винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження з виконання вимоги про сплату боргу № ф-369-17у, що видана 05.04.2021 ГУ ДПС у Донецькій області.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що вимога містить період, в який позивач доглядала за дитиною до досягнення такою трирічного віку, а також була найманим працівником та ЄСВ за неї сплачений її роботодавцем та Управліннями соціального захисту населення, також містить період, коли позивач сплачувала такий внесок за себе самостійно. Оскільки розрахунок недоїмки є дискреційними повноваженнями податкового органу, суд не може самостійно розрахувати суму недоїмки, отже, вимога в повному обсязі підлягає скасуванню.

Оцінка суду.

На підставі частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 2 Закону № 2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI).

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Наказом від 24.11.2014 № 1162 затверджено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-Порядок № 1162).

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком № 1162 (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Взяття на облік платників єдиного внеску здійснюється контролюючим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої статті 20 Закону № 2464-VI).

Як свідчать матеріали справи, позивач була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець з 22.04.2011 по 17.02.2021.

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину у зв`язку із чим підприємницької діяльності не проводила.

Також встановлено, що позивач в період з 14.06.2019 по 29.01.2021 була найманим працівником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та обіймала посаду продавця-консультанта.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу відповідача на належну сплату єдиного внеску за позивача у періоди з жовтня 2015 по вересень 2018 (включно) Управлінням соціального захисту населення Слов`янської міської ради та у періоди з липня 2019 по березень 2020 (включно) та з травня 2020 по січень 2021 (включно) ОСОБА_2 , а також на факт самостійної сплати позивачем єдиного внеску за себе в періоди з січня 2014 року по червень 2014 року (включно).

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання свідчить, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 04.12.2019р. у справі № 440/2149/19.

Верховним Судом сформульовано такий правовий висновок: «…особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску…».

Крім того, механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини, визначений Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженим постановою КМУ від 02.03.2011 № 178.

Відповідно до п. 2 ч. 2 вказаного Порядку єдиний внесок нараховується за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку. - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

На виконання вказаних приписів Управлінням соціального захисту населення Слов`янської міської ради сплачено єдиний внесок за позивача у період її догляду за дитиною до досягнення такою трирічного віку, що підтверджується витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, матеріали справи свідчать про сплату єдиного внеску за позивача у повному обсязі за періоди з січня 2014 року по червень 2014 року (включно), з жовтня 2015 по вересень 2018 (включно), з липня 2019 по березень 2020 (включно) та з травня 2020 по січень 2021 (включно).

Оскаржуваний акт індивідуальної дії породжує підстави для зміни майнового стану позивача, зокрема, реалізація такого рішення може призводити до зменшення майна особи.

Суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, правову позицію, висловлену у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

З огляду на викладене, перевірки у спірних правовідносинах підлягають обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

З огляду на викладене, є безпідставним та протиправним нарахування позивачу недоїмки з єдиного внеску за перший та другий квартал 2014 року, за четвертий квартал 2015 року, за 2016-2017 роки, за перший, другий та третій квартал 2018 року, за перший та другий квартали 2019 року, за перший квартал 2020 року, за травень та червень другого кварталу 2020 року, за третій та четвертий квартал 2020 року та за січень місяць першого кварталу 2021 року.

Оскільки у вказані періоди єдиний внесок за позивача сплачений у повному обсязі, а саме: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) - у період з січня 2014 року по червень 2014 року (включно); Управлінням соціального захисту населення Слов`янської міської ради () - у період з жовтня 2015 по вересень 2018 (включно); ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4 ) - у період з липня 2019 по березень 2020 (включно) та з травня 2020 по січень 2021 (включно).

Між тим, позивачем не спростована правомірність нарахування відповідачем недоїмки з єдиного внеску згідно спірної вимоги за перший та другий квартали 2013 року, за четвертий квартал 2013 року, за 3-й квартал 2014 року, за четвертий квартал 2014 року, за перши, другий третій квартали 2015 року, за четвертий квартал 2018 року, за третій та четвертий квартали 2019 року, за липень місяць другого кварталу 2020 року, за лютий березень першого кварталу 2021 року.

При цьому, суд позбавлений можливості провести обрахунок суми, що була неправомірно та правомірно нарахована позивачу згідно спірної вимоги, оскільки списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені здійснюється виключно за рішенням контролюючого органу, а не суду.

Суд не може перебирати на себе функції податкового органу, оскільки суд здійснює лише контроль легальності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, однак не виконує за останніх їхні функції.

Оскільки вимога містить в собі, як періоди, за які позивач не сплачувала ЄСВ, так і періоді, в які вона самостійно сплачувала єдиний внесок за себе, доглядала за дитиною до досягнення такою трирічного віку, була найманим працівником, та за які ЄСВ за неї сплачений роботодавцем та Управліннями соціального захисту населення, тому вимога є протиправною і підлягає скасуванню у повному обсязі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 200/1314/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 200/1314/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 30 березня 2023 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 30 березня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв