Справа № 200/2509/20-а
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року Справа№200/2509/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про:

стягнення з Держави Україна - Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 39 972, 83 грн матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним;

стягнення з Держави Україна - Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 15 000 грн моральної шкоди (позовні вимоги викладено в редакції позовної заяви від 22 квітня 2020 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, на підставі якого управління Пенсійного фонду України в період з листопада 2016 року по лютий 2018 року утримало із довічного грошового утримання позивача податок з доходів фізичних осіб у розмірі 39 972, 83 грн, є незаконним (неконституційним) від початку його дії, хоч і втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018.

Вважає, що компенсація утриманих коштів повинна бути здійснена в порядку статті 152 Конституції України, статі 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року вирішено питання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, розгляд справи почато спочатку, призначено підготовче засідання.

29 червня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому він просив відмовити у позові з тих підстав, що законодавством не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави Україна в цілому. Зазначає, що Державна казначейська служба України у Донецькій області не обслуговує безпосередньо рахунки Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

02 липня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: стягнути з Держави Україна - Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 39 972, 83 грн матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним; стягнути з Держави Україна - Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 20 000 грн моральної шкоди.

В цій заяві позивачем додатково визначено другого відповідача - Державу Україна в особі Державної казначейської служби України у Донецькій області. Суд зазначає, що частина третя статті 48 КАС України зобов`язує позивача подати клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача. Враховуючи, що заява про збільшення позовних вимог не містить безпосередньо вимоги до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України у Донецькій області, то зазначення в шапці нового відповідача суд не може розцінити як подання позивачем відповідного клопотання.

Зазначення в шапці Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якості третьої особи суд не розцінює як подання відповідного клопотання, оскільки вказана особа за ухвалою суду від 04 червня 2021 року має статус другого відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду.

У судове засідання представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України суд вирішив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року замінено відповідача - Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З огляду на висновки, викладені нижчі, клопотання позивача про витребування рахунку задоволенню не підлягає.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Волноваського районного суду Донецької області ОСОБА_1 .

З 2016 року позивач перебуває на обліку Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області як суддя у відставці та отримує довічне грошове утримання.

Листом Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 листопада 2018 року № 7102-11 позивача повідомлено, що за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року з довічного грошового утримання судді у відставці утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 39 972, 83 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 31 січня 2019 року у справі № 221/7706/18, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 08 травня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення шкоди: стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України у Донецькій області 39 972, 83 грн матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Постановою Верховного суду від 22 січня 2020 року скасовано судові рішення у справі № 221/7706/18, провадження закрито, роз`яснено право позивача на звернення із вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства, враховуючи, що спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються діяльності позивача на публічній службі. Такі висновки обґрунтовано правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Підставою звернення до суду з вказаним позовом слугувало ухвалення Конституційним Судом України рішення №1-р/2018 від 27 лютого 2018 року, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, відповідно до якого, в свою чергу, за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 оподатковувалося податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Отже, за цей період позивачу завдано шкоду, яку вона оцінила в грошовому виразі, виходячи із сукупної суми відрахувань 39 972, 83 грн. В цьому випадку завдані позивачеві збитки зумовлені визнанням неконституційними положень закону.

Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої частини суддівського довічного грошового утримання, які повинні бути нараховані позивачеві за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року, коли здійснювалось утримання податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Згідно з частиною третьою статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди врегульовано статтею 22 ЦК України, за змістом якої, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» включає в себе й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Позивач просить суд відшкодувати завдану їй шкоду у вигляді недоплаченої суми суддівського довічного грошового утримання, що, на її думку, і є збитками у вигляді упущеної вигоди.

Як неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду в своїх рішеннях під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (зокрема, постанова від 03 липня 2018 року у справі № 826/27224/15).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/23445/17 (постанова від 05 червня 2019 року), розглядаючи спір, який виник за аналогічних фактичних обставин, що й розглядуваний спір, а саме: внаслідок визнання прийнятого Верховною Радою України неконституційного акта (закону), чим позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді недоотриманої заробітної плати, зробила висновок, що такий спір повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства та зазначила, зокрема, таке.

У справі, що розглядається, позивач (обіймав посаду судді на час дії спірних правовідносин) у позовній заяві просив відшкодувати йому збитки, завдані прийняттям неконституційного акта, у вигляді недоплаченої заробітної плати за певний період у 2008 році та компенсації втрати її частини внаслідок несвоєчасної виплати, недоплаченого щомісячного грошового утримання за певний період у 2008 році та компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою.

Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої частини заробітної плати та щомісячного грошового утримання, які мали бути нараховані позивачу у 2008 році (січень - травень), коли він працював суддею, тобто перебував на публічній службі, а також стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата заробітної плати та щомісячного грошового утримання.

Такий висновок Великої Палати Верховного Суду, перш за все, зумовлений тим, що незважаючи на заявлені позивачем позовні вимоги, спір у справі виник щодо неотримання суддею частини заробітної плати та щомісячного грошового утримання, які мали бути йому нараховані, що є спором про проходження публічної служби відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.

Ураховуючи наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, а також незважаючи на намагання позивача перевести цей спір в площину деліктних правовідносин і відповідного нормативного регулювання, необхідно зазначити, що розглядуваний спір є спором щодо проходження публічної служби, який виник у зв`язку з виплатою позивачу довічного грошового утримання.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди та обґрунтовування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про відшкодування шкоди з наведенням відповідного нормативного регулювання, не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстави їх виникнення, а отже не робить цей спір спором про відшкодування шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги саме через призму понесення нею збитків у вигляді упущеної вигоди у зв`язку з визнанням неконституційним положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та просила стягнути кошти на відшкодування майнової шкоди відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України.

У своєму позові позивач не ставила під сумнів відповідність отриманого нею суддівського довічного грошового утримання за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року положенням законодавства, що було чинним на той час та регулювало розмір його виплати, тобто не оспорювала розмір отриманого суддівського довічного грошового утримання в контексті невідповідності такого встановленому законодавством, що було чинним у зазначений період.

За таких обставин, у суду відсутні підстави та процесуальні повноваження на перевірку зазначених обставин (відповідність отриманого позивачем суддівського довічного грошового утримання за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року положенням законодавства, чинного в цей період) з метою захисту порушеного права.

З огляду на вказане, та з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2021 року у справі № 560/47/20 позовні вимоги про стягнення з Держави Україна - Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 39 972, 83 грн матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним та стягнення з Держави Україна - Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 20 000 гривень моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 295, 256, пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо через суд апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 березня 2023 року.

Суддя Ю.М. Льговська