Справа № 200/9556/21
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
О К Р Е М А У Х В А Л А
27 березня 2023 року Справа №200/9556/21
Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення відповідача щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.01.2022 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 20.07.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Від позивач на адресу суду надійшла заява про визнання протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 52 від 15.09.2022 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 200/9556/21; зобов`язання відповідача усунути порушення п."б" ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України No1-р/2020 від 23.01.2020 та виконати рішення суду з урахуванням висновків суду, зокрема щодо права виходу на пенсію у 50 років.

У відповідності до ст. 383 КАС України, суд розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по вказаній справі вбачається, що судом скасовано рішення відповідача від 20.07.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано повторно розглянути заяву від 06.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2022 апеляційну скаргу відповідача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 повернуто апелянту.

Отже рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

20.07.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за наслідком розгляду наданої позивачем заяви від 06.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 за Списком №2 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Рішення вмотивовано недосягненням позивачем пільгового віку. В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 33 роки 4 місяці 12 днів, пільговий стаж 11 років 7 місяців 14 днів.

При повторному розгляді заяви позивача від 06.07.2021 пенсійним органом прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 по заяві відповідно до пункту б статті 13 Закону No1788, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, оскільки у заявниці відсутній необхідний пільговий стаж роботи за Списком № 2.

Мотивуючи своє рішення відповідач вказує на врахування Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, згідно з пунктом 3 резолютивної частини якого застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком No2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже відповідач вказує, що страховий стаж заявниці станом на 01.04.2015 обчислено та становить 33 роки 2 місяці 24 днів, з них пільговий стаж роботи за Списком № 2 (набутий на 01.04.2015) -7 років 8 місяців 27 днів.

Суд погоджується з доводами позивача про протиправність рішення пенсійного фонду, прийнятого на виконання рішення суду в даній справі, з огляду на таке.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 (пункт 3 резолютивної частини) встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При прийнятті рішення 20.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області обрахувало, що страховий стаж позивача становить 33 роки 4 місяці 12 днів, пільговий стаж 11 років 7 місяців 14 днів.

Натомість при повторному розгляді заяви відповідач безпідставно зменшив пільговий стаж ОСОБА_1 та обрахував його в кількості 7 років 8 місяців 27 днів. Таке зменшення відбулось через те, що пенсійний орган врахував лише стаж, набутий позивачем станом на 01.04.2015. Проте такий висновок з вищенаведеного Рішення Конституційного Суду не випливає. Як вже було зазначено, це рішення стосується осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на відповідних посадах, тобто мали пільговий стаж.

Натомість Рішенням Конституційного Суду не визначено, що увесь пільговий стаж особа мала набути до 1 квітня 2015 року. А отже при прийнятті рішення про призначення пенсії позивачу Управління Пенсійного фонду мало врахувати весь наявний у позивача пільговий стаж, як вказано в первісному рішенні від 06.07.2021 - 11 років 7 місяців 14 днів.

Відтак, доводи відповідача щодо відсутності у позивача необхідного стажу є помилковими, а тому позиція відповідача є необґрунтованою.

Згідно частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про постановлення окремої ухвали у даній справі та направлення її до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

При цьому за приписами частини 5 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Стосовно строку звернення позивача до суду з даною заявою суд зазначає наступне.

Частина 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Позивач в поданій заяві вказує, що строк подання заяви ним пропущено через поважні причини: вона не знала про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії № 52 від 15.09.2022 року, оскільки відповідач не надіслав його вчасно, хоча адресні дані відповідачу відомі з матеріалів справи. Крім того, в подальшому вона вважала за необхідне скористуватись своїм правом на встановлення судового контролю за ст. 382 КАСУ. Ухвала про відмову у встановленні судового контролю була винесена 08.03.2023, після чого позивач звернулась до суду із заявою за ст. 383 КАСУ.

Крім того позивач вказує, що живе в Донецькій області, де ведуться активні бойові дії, постійні обстріли, відсутність світла та інтернету, що перешкоджало вчасному користуванню та ознайомленню з певними документами через електронні ресурси.

З матеріалів поданих до заяви вбачається, що лист про виконання судового рішення відповідач направив у ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області лише 03.01.2023. В листі відповідач повідомив про те, що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 52 від 15.09.2022 року, у зв`язку з відсутністю необхідних 10 років пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Як вказує позивач, про прийняте рішення вона дізналася із Автоматизованої системи виконавчого провадження. Відповідач не видав та не направив позивачу повідомлення про відмову в призначенні пенсії.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п. 4. 7 Розділу ІV «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005, орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 07.07.2021 року по справі 9901/226/19 висловилась щодо дотримання строку подання заяви по ст.383 КАСУ. Зокрема Велика Палата у справі дійшла висновку, що для визначення початку відліку строку оскарження протиправної бездіяльності, дій чи рішення суб`єкта владних повноважень потрібно брати до уваги поведінку стягувача та встановлені законом заходи, до яких останній має вдатися, аби виконати рішення суду. Якщо суб`єкт владних повноважень не виконує судове рішення й чинить це протиправно, то особа-позивач, якщо не відмовився (а далі наполягає) від захисту свого порушеного права, вправі домагатися виконання судового рішення засобами примусу, які встановлені законом. Отже, день (явище, фактор), з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, він є мінливим, ситуативним, динамічним, залежить від конкретних умов виконання судового рішення, послідовності та ролі дій суб`єктів виконавчого провадження.

Видається правильним, що визначення цього дня має провадитися не стільки від якоїсь певної разової зовнішньої події, скільки від сукупності факторів, приміром таких, що залежать від ролі, характеру та ступеня участі як стягувача, так і боржника. Власне зі співвідношення змісту дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, з одного боку, і дієвого ставлення стягувача до таких дій, з другого, можна визначити правову природу цих дій, час, з якого вони виникли й упродовж якого вони тривають, а звідси визначити, чи знав про них позивач, і якщо реально знав (не міг не знати) і через якийсь проміжок часу звернувся за захистом від них, то тоді можна уяснити правову природу цього звернення й визначити, чи воно було вчасним або відбулося з пропуском строку.

Суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.

Зважаючи в сукупності на всі обставини справи та позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду, суд вважає необхідним поновити позивачу строк звернення до суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 14, 248, 249, 370, 371, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення відповідача щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 задовольнити.

Направити окрему ухвалу до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Донецького окружного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Г.П. Бабаш