Справа № 420/18024/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/18024/22
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту населення у Київському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі ДП), Управління соціального захисту населення у Київському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі УСЗН) та просила: визнати протиправним та скасувати рішення УСЗН №2487,08.07.22 від 08.07.2022 року; зобов`язати УСЗН призначити їй допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно її заяви від 27.05.2022 року.

В обгрунтування позову було зазначено, що позивачка зареєстрована та станом на 2014 рік проживала за адресою: АДРЕСА_1 . В 2015 року внаслідок збройного конфлікту та тимчасової окупації міста Донецьк, її будинок був частково зруйнований, перебувати в ньому було небезпечно, оскільки він знаходився біля Донецького аеропорту, на території, що постійно перебувала під обстрілами. Таким чином, позивачка була вимушена переїхати до міста Херсон, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа. В 2015 року вона переїхала до міста Одеси та з 26.08.2015 року знаходиться на обліку в УСЗН як внутрішньо переміщена особа у зв`язку з тимчасовою окупацією рф м.Донецька. Фактичним місцем проживання позивачки як внутрішньо переміщеної особи є адреса: АДРЕСА_2 . Протягом 2015 року вона отримувала адресну допомогу для внутрішньо переміщених осіб для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ №505.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 26.08.2015 року №5106-4715 ОСОБА_1 взято на облік в УСЗН як внутрішньо переміщену особу, що прибула з м.Донецьк.

27.05.2022 року позивачка звернулася до УСЗН із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

08.07.2022 року УСЗН прийнято рішення №2487,08.07.22 про відмову у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено згідно абзацу 7 п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затвердженого Постановою КМУ від 20.03.2022 року №332 допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Підстава: Постанова КМУ від 20.03.2022 року №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Порядку №332 позивачкою мало бути дотримано дві умови:

- отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 24.02.2022 року;

- або бути облікованою на території, включеній у Розпорядження КМУ від 06.03.2022 року №204-р Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка, на яке міститься посилання в п.2 Порядку №332 або переміщеним з такої території.

Як було встановлено судом першої інстанції, станом на 24.02.2022 року позивачка була облікована на території, включеній у Розпорядження КМУ від 06.03.2022 року №204-р Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка, на яке міститься посилання в п.2 Порядку №332.

Таким чином, судом встановлено протиправність рішення відповідача про відмову у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених» осіб визначено, що цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ч.1 ст.1 вказаного закону).

Положеннями ч.1 ст.9 вищезазначеного Закону вбачається, що внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на єдність родини; сприяння органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права у пошуку та возз`єднанні членів сімей, які втратили зв`язок внаслідок внутрішнього переміщення; інформацію про долю та місцезнаходження зниклих членів сім`ї та близьких родичів; безпечні умови життя і здоров`я; достовірну інформацію про наявність загрози для життя та здоров`я на території її покинутого місця проживання, а також місця її тимчасового поселення, стану інфраструктури, довкілля, забезпечення її прав і свобод; створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; оплату вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (містечках із збірних модулів, гуртожитках, оздоровчих таборах, будинках відпочинку, санаторіях, пансіонатах, готелях тощо) за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення.

Крім того, вказаною статтею визначено, що внутрішньо переміщена особа має право на забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, осіб з інвалідністю, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено.

Так, механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в певний період часу визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок №505).

Відповідно до п.2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

З аналізу наведеного вбачається встановлення законодавством певних загальних часових обмежень, на протязі яких внутрішньо переміщені особи мають право отримувати грошову допомогу, а саме - протягом шести місяців.

Так, позивачкою зазначено, що протягом 2015 року вона отримувала адресну допомогу для внутрішньо переміщених осіб для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно Порядку №505.

Поряд з цим, 20.03.2022 року КМУ прийнято Постанову №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" (далі Порядок №332), якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з прийняттям якої Постанова КМУ від 1 жовтня 2014 року №505 втратила чинність.

Відповідно до п.2 та 3 Порядку №332 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому Розпорядженням КМУ від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Постанови КМУ від 1 жовтня 2014 р. №505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З аналізу наведеного вбачається, що вищевказана допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які станом до 24 лютого 2022 року перебували на обліку як внутрішньо переміщені особи у регіонах інших, ніж тимчасово окуповані території Автономної Республіки Крим і м.Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії.

Так, згідно довідки від 26.08.2015 року № 5106-4715 ОСОБА_1 взято на облік в УСЗН, як внутрішньо переміщену особу, що прибула з м.Донецьк.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивачка станом на 24 лютого 2022 року перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа в м.Одесі, тобто не на території, яка включена до переліку територій, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку (ТОТ Автономної Республіки Крим і м.Севастополя, території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії), то правові підстави для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам згідно Порядку №332 у неї відсутні.

Слід зазначити, що згідно абз.7 п.3 Порядку №332 передбачено виняток, за яким допомога може надаватись внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, і це випадок, коли відповідні особи станом на 24 лютого 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Наведене узгоджуються з тим, що згідно абз.6 п.3 Порядку №332 допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Постанови КМУ від 1 жовтня 2014 р. №505.

Водночас, як було зазначено сторонами, позивачка станом на лютий 2022 року не отримувала допомогу, як внутрішньо переміщена особа, тому не підпадає під виключення, зазначене в абз.7 п.3 Порядку №332, і станом на час виникнення спірних правовідносин та за вказаним правовим регулюванням не мала права на отримання вказаної допомоги в зв`язку з тим, що право на її отримання вже було вичерпане шляхом отримання вказаної грошової допомоги на протязі відповідного періоду часу раніше.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що досліджувані позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення УСЗН №2487,08.07.22 від 08.07.2022 року, зобов`язання УСЗН призначити ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно її заяви від 27.05.2022 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.