Справа № 806/1389/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1389/18

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

28 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Потіївської сільської ради про зобов`язання виконати рішення суду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Потіївської сільської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- прийняти рішення про виконання Потіївською сільською радою рішення Малинського районного суду від 01.08.2008 року;

- прийняти рішення про виплату йому Потіївською сільською радою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2008 р. по даний час;

- прийняти рішення про відшкодування йому Потіївською сільською радою моральної шкоди в сумі 198900,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 було визнано протиправними та нечинними рішення Потіївської сільської ради від 08.06.2007 №51 про дострокове припинення його повноважень, як Потіївського сільського голови, а також поновлено йому достроково припинені повноваження. Крім того, зобов`язано Потіївську сільську раду виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2007 року по 01 липня 2008 року. Однак, вказане рішення суду в частині поновлення його на посаді Потіївського сільського голови відповідачем досі не виконано. Позивач вважає, що не виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді Потіївського сільського голови приводить до його вимушеного прогулу, внаслідок чого в нього виникло право на отримання середнього заробітку за весь час такого прогулу. Також позивач наголошує, що не виконання відповідачем рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 завдає йому моральних страждань, а тому він має право на компенсацію моральної шкоди, яку він оцінює в 198900,00 гривень.

За наслідками розгляду вказано адміністративної справи №806/1389/18, Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 24 липня 2018 року, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Потіївської сільської ради про зобов`язання виконати рішення суду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовив.

Не погодившись з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №806/1389/18, ОСОБА_1 оскаржив їх в касаційному порядку, в якій розмір моральної шкоди визначив як 207400,00 гривень.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 806/1389/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, а справу №806/1389/18 направлено на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

До Житомирського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 було подано заяву про зміну розміру завданої йому моральної шкоди в 371124,00 гривень. Просив прийняти рішення про відшкодування йому Потіївською сільською радою моральної шкоди у вказаному розмірі.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язно Потіївську сільську раду нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання рішення Малинського районного суду Житомирської області рішення від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 в частині поновлення ОСОБА_1 повноважень Потіївського сільського голови, а саме: з 01.07.2008 по 31.10.2010, відповідно до статті 236 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що суд не взяв до уваги рішення Малинського районного суду, Київського апеляційного суду, Вищого адміністративного суду України та Європейського Суду, якими уже визнано протиправні та незаконні дії відповідача, внаслідок яких (дій) були проведені позачергові вибори, державі нанесено матеріальні збитки. Вважає, що відповідачем йому заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої, з наведених в апеляційній скарзі підстав, уже визначає в 328400,00 грн.

Також, на думку апелянта, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції невірно визначив період нарахування та виплати заробітної плати, як з 01.07.2008 р. по 31.10.2010 р., тобто по день чергових Виборів сільського голови, тоді як повноваження попереднього сільського голови припиняються в день відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на цих виборах, яка відбулася 22.11.2010, тобто не в день виборів.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено що з квітня 2006 року ОСОБА_1 обіймав посаду сільського голови Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Рішеннями Потіївської сільської ради Радомишсьського району Житомирської області сімнадцятої сесії п`ятого скликання від 06.06.2007 №47 та №49, а також рішенням вісімнадцятої сесії п`ятого скликання від 08.06.2007 №51 повноваження ОСОБА_1 як Потіївського сільського голови були достроково припинені.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Потіївської сільської ради Радомишсьського району Житомирської області від 06.06.2007 №47 та №49, від 08.06.2007 №51, поновлено ОСОБА_1 достроково припинені повноваження Потіївського сільського голови Радомишльського району Житомирської області, а також зобов`язано Потіївську сільську раду Радомишсьського району Житомирської області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 08.06.2007 до 01.07.2008.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2009 у справі №22-а-29390/08 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 02.08.2011 року рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 було залишено без змін.

ОСОБА_1 вказує, що рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008, в частині поновлення йому достроково припинених повноважень - Потіївського сільського голови Радомишльського району Житомирської області досі залишається невиконаним, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

За результатами встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновок щодо необхідності зобов`язати Потіївську сільську раду нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.07.2008 по 31.10.2010 відповідно до статті 236 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Щодо іншої частини позовних вимог - відмовити за їх недоведеністю.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та прийнятим оскарженим рішенням, з огляду на наступне.

Так, надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині позовної вимоги щодо прийняття рішення про виконання Потіївською сільською радою рішення Малинського районного суду від 01.08.2008 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.14, ст.ст.370,372 Кодексу про адміністративне судочинство України, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Водночас, Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до статі 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Таким чином, рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Разом з тим, суд зауважує, що в основу ефективності правосуддя покладається також і здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Тому, з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному ст.382 КАС України.

Відповідно до зазначеної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення, з послідуючим прийняттям звіту або вчиненням дій, які є наслідком невиконання або неналежного виконання цього обов"язку.

Таким чином, судовий контроль за виконанням рішення суду через подання звіту про його виконання, є формою забезпечення виконання судових рішень. Передбачивши в Кодексі адміністративного судочинства України відповідний механізм, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що він зобов`язав вчинити суб`єкта владних повноважень у своєму рішенні.

У постанові від 20 лютого 2019 року (справа №806/2143/15) Верховний Суд звертає увагу, що норма ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення. Отже, інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

Звідси, судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-позивача через спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Так, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», або ж звернутися до суду в порядку статті 382 КАС України із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Водночас, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , звертаючись із даним позовом до суду та заявляючи позовну вимогу про прийняття рішення про виконання Потіївською сільською радою рішення Малинського районного суду від 01.08.2008, фактично ініціював нове позовне провадження, що не передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства.

Отже, за наслідком розгляду даної частини спору суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту його права на обов`язковість виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008, не узгоджується з нормами ст.382 КАС України, відповідно до яких судовий контроль за виконанням рішення суду може бути здійснений за заявою особи у формі зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання такого рішення, але не у формі постановлення нового судового рішенням про виконання такого рішення.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині позовних вимог, які стосуються наявності у ОСОБА_1 права на отримання від Потіївської сільської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2008 року по даний час, колегія суддів зазначає наступне.

Нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення "середнього заробітку за час вимушеного прогулу", який згідно норм частини 2 статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення "середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі", який за нормами статті 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2020 року у справі №820/2894/16, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Як зазначено вище, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 ОСОБА_1 поновлено достроково припинені повноваження Потіївського сільського голови Радомишльського району Житомирської області. Проте, вказане судове рішення Потіївською сільською радою досі залишається не виконаним, на посаді Потіївського сільського голови ОСОБА_1 поновлений не був. Зазначене свідчить про затримку виконання Потіївською сільською радою судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Проте, в обґрунтування своєї бездіяльності щодо невиконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 Потіївська сільська рада зазначила, що виконати вказане рішення неможливо, оскільки посада голови сільської ради є виборною і відповідний голова обирається на місцевих виборах строком на п`ять років. Також вказали, що після дострокового припинення повноважень ОСОБА_1 та прийняття рішення суду від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 про його поновлення, голова Потіївської сільської ради переобирався вже чотири рази. Більш того, 18.10.2020 відбулися вибори голови вже на новостворену Потіївську об`єднану територіальну громаду, на яких перемогу отримала ОСОБА_2 . Відтак, на переконання відповідача, поновлення позивача на неіснуючу виборну посаду Потіївського сільського голови, суперечитиме рішенням відповідних виборчих органів.

Щодо наведеної позиції відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено Законом України від 07.06.2001 №2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно зі статтею 1 зазначеного, служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до статті 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є:

- виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

- виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

- посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 12 Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. При цьому, правовими нормами частини 1 статті 42 Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що посада сільського голови є виборною посадою і заповнюються виключно шляхом обрання особи на цю посаду на місцевих виборах. Іншого альтернативного шляху заповнення таких посад у разі проведення чергових місцевих виборів законодавством не передбачено навіть у разі постановлення судом рішення про поновлення на посаді звільненої особи.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що на час постановлення Малинським районним судом Житомирської області рішення від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, вказану посаду Потіївського сільського голови вже займав ОСОБА_3 , який був обраний на позачергових виборах у законний спосіб та з 01.06.2008 виконання обов`язків голови. Крім того, в подальшому на посаду Потіївського сільського голови тричі проводились чергові вибори: 31.10.2010, 24.11.2015 та 18.10.2020. У вказаних виборах ОСОБА_1 також приймав участь, як кандидат на посаду Потіївського сільського голови, однак за результатами голосування обраним не був.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та обставини, встановлені у ході розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після проведення чергових виборів та обрання на них нового сільського голови Потіївської сільської ради рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Потіївського сільського голови виконати не можливо, оскільки посада сільського голови є виборною в порядку, визначеному законом, а тому поновлення позивача на вказаній посаді прямо суперечитиме основним засадам загального, рівного, прямого виборчого права територіальної громади. Правильність та обґрунтованість такого висновку суду підтверджені Верховних Судом у постанові від 20 травня 2021 року по даній справі. При цьому, колегія суддів зауважує, що відсутність правової можливості поновити ОСОБА_1 на посаді, яка є виборною, з огляду на встановлену судами незаконність припинення його повноважень, не може позбавити його права на відшкодування середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП.

Так, в межах спірних правовідносин право позивача перебувати на посаді Потіївського сільського голови було порушено протиправними рішеннями Потіївською сільської ради, які в подальшому були скасовані рішенням Малинського районного суду Житомирської області рішення від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008. Водночас, відповідно до норм ч.1 ст.42 Закону №280/97-ВР вказану посаду - Потіївського сільського голови, ОСОБА_1 , за відсутності протиправних рішень про дострокове припинення його повноважень, міг би займати до першої сесія Потіївської сільської ради (22.11.2010), обраної на цих же виборах (31.10.2010). За таких підстав, суд першої інстанції в оскарженому рішенні помилково зазначив кінцеву дату періоду обрахування і виплати ОСОБА_1 заробітної плати як 31.10.2010 замість 22.11.2010.

Колегія суддів зауважує, що призначення 01.06.2008 на вказану посаду ОСОБА_3 було здійснене за наслідками позачергових виборів, призначених саме у зв`язку з достроковим припиненням повноважень позивача, та який, не був поновлений на посаді сільського голови у зв`язку з послідуючим (з 2010 року) обранням на неї інших осіб.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач на підставі ст.236 КЗпП має право на отримання від Потіївської сільської ради середнього заробітку за час невиконання ним в період з 01.07.2008 по 22.11.2010 (а не по 31.10.2010, як помилково вказано в оскарженому рішенні суду першої інстанції).

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати Потіївську сільську раду нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.07.2008 по 22.11.2010 відповідно до статті 236 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині позовних вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Системний аналіз наведеної норми законодавства вказує, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем заподіяння моральної шкоди. Так, ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження заподіяння такої шкоди. Не навів позивач і підставності неодноразової зміни обрахованого ним розміру визначеної компенсації (шкоди) (198900,00 грн., 207400,00 грн., 371124,00 грн. 328400,00 грн.).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Потіївської сільської ради про зобов`язання виконати рішення суду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення Житомирського окружного суду від 24 листопада 2022 року в наступній редакції:

"Зобов`язати Потіївську сільську раду нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання рішення Малинського районного суду Житомирської області рішення від 01 липня 2008 року у справі №2а-12/2008 в частині поновлення ОСОБА_1 повноважень Потіївського сільського голови, а саме: з 01.07.2008 по 22.11.2010, відповідно до статті 236 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100."

В іншій частині рішення Житомирського окружного суду від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.