Справа № 140/6000/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/6000/22 пров. № А/857/18503/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби безпеки України на транспорті на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року (суддя Ксензюк А.Я., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби безпеки України на транспорті про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби безпеки України на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.08.2022 №327645. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його транспортний засіб не підпадає під ознаки таксі у відповідності до Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ). Обставини, які наведені в акті №333086 від 05.08.2022 про те, що транспортний засіб марки Volvo, моделі V5, д.н.з. НОМЕР_1 облаштований розпізнавальним ліхтарем «таксі opti 579» на даху автомобіля не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. На думу позивача, він в розумінні Закону № 2344-ІІІ та Господарського кодексу України (далі ГК України) не може вважатися перевізником, і як наслідок до нього не можливо застосувати відповідальність, передбачену статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Закон №2344-ІІІ не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи порушника статусу підприємця. Вказує, що транспортний засіб VolvoV50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 має візуально очевидні ознаки таксі, обладнаний розпізнавальним ліхтарем 579 Opti, що підтверджується доданим іото із відеореєстратора.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області у період 01.08.2022-07.08.2022, затвердженим начальником вказаного відділу 29.07.2022, та згідно із направленням на рейдову перевірку від 29.07.2022 №013450, 05.08.2022 головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області проведена рейдова перевірка, про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.08.2022 №333086.

Вказаним актом встановлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 , що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 , допустив порушення, а саме під час перевезення 1-го пасажира легковим автомобілем таксі облаштованим розпізнавальним знаком «таксі opti 579» на даху транспортного засобі відсутня ліцензія.

Постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті Шендюха Т.Ю. про застосування адміністративно-господарського штрафу №327645 від 29.08.2022 за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону № 2344-ІІІ, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання, зокрема, фізична особа-підприємець. Разом з тим, як на час складання акту перевірки від 05.08.2022, так і на момент прийняття оскаржуваної постанови від 29.08.2022 позивач не був суб`єктом господарювання, і вказана обставина не заперечується представником відповідача.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом частини першої статті 238, частини першої статті 239 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частин першої, другої статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання та у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до частини першої статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Таким чином, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання, зокрема, фізична особа-підприємець.

Разом з тим, як на час складання акту перевірки від 05.08.2022, так і на момент прийняття оскаржуваної постанови від 29.08.2022 позивач не був суб`єктом господарювання, і вказана обставина не заперечується представником відповідача.

Згідно із статтею 1 Закону № 2344-ІІІ у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами відповідача факту перевезення позивачем автомобілем пасажира за відсутності ліцензії, що підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.08.2022 №333086.

Колегія суддів зазначає, що у акті перевірки лише зазначено загальні відомості про автомобіль (марка, номерний знак), серія і номер свідоцтва про реєстрацію, дані про водія та власника транспортного засобу, разом з тим, у акті перевірки не вказано інформацію про пасажирів - замовників послуг та матеріали перевірки не містять їх пояснень. У документах, складених відповідачем, відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення та чи попередньо узгоджувались такі замовлення.

Тобто, із матеріалів перевірки, неможливо встановити факту попереднього замовлення пасажирами у позивача послуг із перевезення та договірних умовах такого перевезення, зокрема інспектором не з`ясовано комерційної основи такого перевезення. Крім того, інспектором не встановлено суми оплати за проїзд, не отримано пояснень у пасажирів чи здійснювали або чи будуть вони здійснювати оплату за перевезення та не долучено таких пояснень до матеріалів справи.

Колегія суддів звертає увагу, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт, як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

Колегія суддів зазначає, що сама по собі належність на праві власності автомобіля марки Volvo V50, реєстраційний номер НОМЕР_1 та перевезення водієм пасажирів не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки відповідач не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 05.08.2022 на зазначеному транспортному засобі було надано послуги з перевезення пасажира легковим автомобілем та що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби безпеки України на транспорті залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року в справі №140/6000/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш