Справа № 620/4576/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4576/22 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом скаргу ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.07.2022 № 489 в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ на капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 28.06.2022 № 328 о/с «по особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.06.2022 до дня поновлення на посаді.

Позов обґрунтовано тим, що будь-яких належних та допустимих доказів не перебування позивача на робочому місці в матеріалах службової перевірки немає, та проведена перевірка носила формальний характер, не повно відображала об`єктивність та зібрана інформація містить неправдиві дані.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів відсутності його на робочому місці.

На думку апелянта, при проведенні дисциплінарного провадження були допущені суттєві порушення, та не було повідомлено про розгляд справи дисциплінарною комісією, що свідчить про незаконність оскаржуваного наказу.

У додаткових поясненнях позивачем зазначено, що Дисциплінарний Статут не передбачає жодних підстав для проведення повторного службового розслідування з одночасним відстороненням від займаної посади.

Як вказує скаржник, накладення стягнення у вигляді звільнення було здійснено з порушенням строків, визначених чинним законодавством.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.05.2022 № 595, на підставі доповідної записки начальника відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітана поліції О. Роєнка, призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, зокрема, щодо дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_1 , за наслідками якого складено висновок службового розслідування, який затверджений 11.06.2022 начальником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області В. Нідзельським.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, в частині самоусунення з 07.03.2022 від виконання службових обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню, без будь-якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів).

З огляду на вказане, Дисциплінарна комісія Головного управління Національної поліції в Чернігівській області рекомендувала за недотримання вимог статей 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції притягнути дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відтак, наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.06.2022 № 489 капітана поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статей 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції у частині самоусунення з 07.03.2022 від виконання своїх службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню, без будь якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів).

У зв`язку з викладеним, даний вид стягнення реалізований наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 28.06.2022 № 328 о/с, яким позивача з 29.06.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIІI «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Пунктами 1, 3-5 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність народові, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягати вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень.

Згідно частини першої статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У той же час, однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Для визначення сутності службової дисципліни, обов`язків поліцейських стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок їх накладення застосуванню підлягає Закон України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, яким затверджено Дисциплінарний статус Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком згідно із статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Серед іншого, до поліцейських може застосовуватись такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

З аналізу наведених вище положень Дисциплінарного статуту вбачається, що службова дисципліна поліцейського полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів з питань службової діяльності, бездоганному та неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, та належному виконанні обов`язків поліцейського, визначених законом. Водночас порушення поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватися заходи дисциплінарного стягнення, зокрема звільнення зі служби в поліції.

У даному випадку, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до цього виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При цьому, згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі - Порядок 893).

З матеріалів справи вбачається, що Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.05.2022 № 595, на підставі доповідної записки начальника відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітана поліції О. Роєнка, призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, зокрема, щодо дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_1 , за наслідками якого складено висновок службового розслідування, який затверджений 11.06.2022 начальником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області В. Нідзельським.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, в частині самоусунення з 07.03.2022 від виконання службових обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню, без будь-якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів).

Cлід зазначити, що з 07.03.2022 позивач самоусунувся від виконання службових обов`язків та самовільно залишив без погодження з керівництвом територію дислокації підрозділу (м. Чернігів).

У той же час, позивач вказує, що що після руйнування його житла, ним було прийнято рішення про евакуацію дружини та дитини до іншої області та постановку його на облік у Кременецькому відділі поліції в Тернопільській області.

Так, з метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (надалі також - Правила №1179).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

У пункті 1 розділу IV Правил №1179 передбачено, що поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Згідно наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Чернігівській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

При цьому, статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства вбачається, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Проте, не зважаючи на викладене, позивач з 07.03.2022 був відсутній на робочому місці за адресою місця дислокації підрозділу в якому проходив службу для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем в позовній заяві.

Крім того, згідно письмових пояснень начальника сектору дільничних офіцерів поліції ВП ГУНП в Чернігівській області капітана поліції Милиця Я.П. , позивач 07.03.2022 у телефонній розмові повідомив, що виїхав з м. Чернігів для евакуації родини.

Однак близько тижня потому, капітану поліції Милиця Я.П. , зателефонував позивач та проінформував, що зареєструвався у райвідділі на Західній Україні та повертатись в м. Чернігів не буде.

Вказані обставини достовірно встановлюють факт відсутності позивача на робочому місці (службі) у робочий час, у період воєнного стану в Україні, а відтак, висновок відповідача про відсутність позивача на службі без поважних причин, а також самовільне залишення, без будь якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів), у період з 07.03.2022 є обґрунтованим та підтверджується належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на Наказ Головного управління Національної поліції у Тернопільській області №474 від 17.03.2022 «Про підпорядкування поліцейських для несення служби», згідно якого ОСОБА_1 було підпорядковано для несення служби до Кременецького районного відділу поліції, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, Наказом Національної поліції України «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» від 10.03.2022 № 190 визначено, що поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові, завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:

- поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);

- поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;

- поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

На період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів та структурних підрозділів поліції, на території обслуговування яких перебувають вказані поліцейські.

Поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

На підставі зазначеного наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190, Головним управлінням Національної поліції України в Чернігівській області прийнято Наказ «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» від 10.03.2022 № 497, пунктом 3 якого передбачено, що поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно, але не пізніше 24:00 год. 13.03.2022, прибути до підрозділу поліції за місцем несення служби.

Тобто, нормами Наказів №190 та №497 чітко визначено категорії поліцейських, які згідно цих наказів повинні були прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, для всіх інших було встановлено обов`язок прибуття до підрозділу поліції за місцем несення служби до 24 год 13.03.2022.

Таким чином, станом на 13.03.2022 позивач зобов`язаний був знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходив службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

З пояснень позивача вбачається, що керуючись наказом Голови Національної поліції України № 190 від 10.03.2022, він 10.03.2022 зареєструвався та став на облік до ГУНП в Тернопільській області.

У той же час, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин, та довідка ГУНП в Тернопільській області від 19.03.2022 та Наказ Головного управління Національної поліції у Тернопільській області №474 від 17.03.2022 «Про підпорядкування поліцейських для несення служби» підтверджує лише факт знаходження ОСОБА_1 станом на 17.03.2022 у АДРЕСА_1 .

Фактично позивач з 07.03.2022 за місцем дислокації підрозділу не з`явився, жодних дій для виконання покладених на поліцію завдань під час дії правового режиму воєнного стану не вчинив, чим всупереч Присязі поліцейського самоусунувся від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», та без належного повідомлення безпосереднього керівника та отримання відповідного дозволу, 07.03.2022 виїхав з м. Чернігів, та жодних дій спрямованих на повернення до місця дислокації підрозділу та несення служби, не вчинив.

Доводи апелянта щодо отримання в телефонній розмові дозволу на виїзд за межі міста від начальника сектору дільничних офіцерів поліції ВП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Милиці Я.П. суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки безпосередній начальник позивача - капітан поліції Милиця Я.П. не є прямим начальником апелянта, не наділений повноваженнями призначати на посади поліцейських, визначати їх функціональні обов`язки, встановлювати види та розміри додаткових складових грошового забезпечення, надавати відпустки, звільняти від несення служби тощо.

Право визначати місця несення служби поліцейських, зміну/переміщеня по підрозділам, тимчасове звільнення поліцейського від виконання обов`язків за основним місцем несення служби та інше належить виключно прямому керівнику, яким є начальник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області полковник поліції Володимир Нідзельський.

У свою чергу, Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 21 лютого 2022 року № 268, особовий склад поліції Чернігівської області було переведено на посилений варіант службової діяльності.

Пунктом 3 вказаного наказу поліцейським структурних підрозділів ГУ НП в Чернігівській області, територіальних та міжрегіональних органів поліції (УПП, УСР, УБН, ВПК, УПО, ВВБ в Чернігівській області), заборонено всі виїзди за межі обслуговуємої території та Чернігівського гарнізону без дозволу начальника Головного управління Національної поліції України в області.

Тобто, надати такий дозвіл може лише начальник ГУ НП в області Нідзельський В.О. або особа, яка виконує обов`язки начальника Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області.

При цьому, суд зазначає, що поліцейському самостійно не надано повноважень вільного визначення ним місця несення служби, залишення місця дислокації підрозділу, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу уповноваженого керівника.

У свою чергу, позивач з рапортом до начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області не звертався і відповідно дозволу на виїзд з м. Чернігова не отримував.

При цьому, незрозумілим є факт постановки на облік до іншого відділу поліції на території Тернопільської області, враховуючи, що позивач станом на 13.03.2022 мав з`явитись за місцем служби, з огляду на наявність у березні-квітні 2022 року кількох активних шляхів, якими здійснювалось сполучення з містом Чернігів.

У той же час, навіть після вивезення родини у безпечне місце, позивач в подальшому не вчинив жодних дій, спрямованих на повернення до місця дислокації підрозділу та несення служби, що не спростовано відповідними доказами.

Відтак, проаналізувавши наведене з огляду на встановлені обставини в справі, доводи позивача щодо відсутності доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та неналежного проведення службового розслідування колегія суддів не приймає до уваги.

Отже, невихід позивача на службу з 07.03.2022, неприбуття позивача у подальшому, після евакуації сім`ї, до місця дислокації підрозділу, в якому служив (місто Чернігів) свідчить про безвідповідальне ставлення останнього до долі тих осіб, які залишались на території міста Чернігова та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо, в тому числі і до своїх колег, які несли службу.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт відсутності позивача на робочому місці (службі) в робочий час, у період дії воєнного стану на території України, а відтак, висновок відповідача про відсутність позивача на службі без поважних причин, є обґрунтованим, а оскаржувані накази правомірними.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі ним не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

Крім того, з тексту Присяги поліцейського вбачається неухильне дотримання поведінки якої визначено, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

У даному випадку, порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

До того ж, Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу й на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява №63235/00).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Так, приписами частин першої, третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19 - 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно частини четвертої статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення (пункт 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту).

Відтак, при оцінці співмірності обраного керівником виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, наявність (відсутність) непогашених дисциплінарних стягнень на момент притягнення його до відповідальності за цим дисциплінарним проступком і, як підсумок, наявність (відсутність) причинного зв`язку із тим чи не сталася ця подія внаслідок особистої безвідповідальності, низьких ділових та моральних якостей позивача та його неналежного ставлення до службових обов`язків.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану на території України, застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку, що свідчить про правомірність оскаржуваних наказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спірні накази відповідача є такими, що прийняті в межах повноважень і у спосіб, визначені нормативно-правовими актами.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача зі служби в поліції, а вимоги щодо поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання наказів протиправними, тому колегія суддів про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук