Справа № 520/7016/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 р. Справа № 520/7016/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 (головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О.) по справі № 520/7016/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні одноразової грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги пенсійний орган зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги документи, наявні в електронній пенсійній справі позивачки, відповідно до яких стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 складає 27 років 9 місяців та 20 днів, при необхідних - 30, тобто є недостатнім для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років правомірно не зараховано період роботи ОСОБА_1 у ТОВ "Поліклініка Досвід, Довіра, Допомога", оскільки зазначена організація не належить до установ державної або комунальної форми власності.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 без змін.

Зазначає, що з урахування періоду навчання в вищому учбовому медичному закладі, а також інтернатурі має загальний страховий стаж більше 30 років, що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком з 24.02.2022 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16.05.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, в якій просила перерахувати (допризначити) пенсію за віком, з виплатою грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних пенсій.

Листом від 23.06.2022 №5231-6441/П-03/8-2000/22 ГУ ПФУ в Харківській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з неможливістю зарахування періоду роботи у ТОВ "Поліклініка Досвід, Довіра, Допомога", оскільки зазначена організація не належить до установ державної або комунальної форми власності і, як наслідок, недостатності необхідного для призначення грошової допомоги стажу роботи (а.с. 11).

Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку про протиправність відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно з п. 7-1 ч. 1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язав ГУ ПФУ в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 вказану одноразову грошову допомогу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 цього Кодексу, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за № 1911 "Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати" (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно із пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, з аналізу наведених норм убачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується, зокрема з досягненням пенсійного віку, наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок), роботи на певних визначених законодавством посадах, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач, на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працювала на посаді лікаря з функціональної діагностики консультативно-діагностичного відділення Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни", будь-якого іншого виду пенсії не отримувала, має визнаний пенсійним органом страховий стаж 27 років 9 місяців та 20 днів та загальний страховий стаж 41 рік 8 місяців 28 днів.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, позивач зазначала про безпідставне не зарахування до пільгового стажу періоду її навчання в Харківському медичному інституті з 01.09.1981 по 30.06.1987, з урахуванням якого її страховий стаж за вислугу років в державних та комунальних закладах складає 33 роки 2 місяці, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Порядком обчислення стажу, що дає право на призначення допомоги та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191, передбачено зарахування до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої і невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У Положенні про клінічну ординатуру, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я від 29 січня 1998 року №12 визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів- спеціалістів з певного фаху у вищих медичних закладах освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти, клінічних науково-дослідних інститутах, центрах та набутого досвіду практичної роботи лікарем-спеціалістом з певного фаху.

Пунктом 4.12 цього Положення передбачено, що термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом.

Судом встановлено, що позивач, з урахуванням періоду навчання з 01.09.1981 по 30.06.1987 в Харківському медичному інституті, проходження інтернатури з 17.08.1987 по 01.08.1988 року на посаді лікаря у 31 міській лікарні міста Харкова, роботи в період з 01.09.1996 по 26.02.1997 клінічним ординатором кафедри внутрішніх хвороб, ЛФК та СМ Харківського державного медичного університету, що підтверджується копією трудової книжки , має страховий стаж не менше 30 років , що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних премій станом на день її призначення. (а.с. 13, 14, 15).

Проте, пенсійним органом безпідставно не враховано вказаний страховий стаж при вирішенні питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХУ " Прикінцевих положень " Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В цій частині апелянтом не наведено обґрунтування вимог не згоди із судовим рішенням.

Щодо доводів апеляційної скарги про правомірне не зарахування пенсійним органом до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи позивача у ТОВ «Поліклініка Досвід, Довіра, Допомога», колегія суддів зазначає наступне.

З трудової книжки позивача вбачається, що в період з 24.04.2013 до 08.07.2019 вона працювала на посаді лікаря-терапевта ТОВ «Поліклініка Досвід, Довіра, Допомога».

Вирішуючи спір суд першої інстанції погодився із доводами відповідача щодо правомірного не зарахування позивачу періоду її роботи у ТОВ «Поліклініка Досвід, Довіра, Допомога» в зв`язку з неналежністю вказаної установи до установ державної або комунальної форми власності, та визнав в цій частині правомірність дій пенсійного органу.

Отже , доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням в частині, в якій визнано правомірними дії пенсійного органу, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Суд додатково роз`яснює, що особа, яка подає апеляційну скаргу, має наводити у скарзі свої мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 296, 317-319 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права ( ч.3 статті 317 КАС України) щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або у апеляційній скарзі має бути конкретно зазначено обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Враховуючи межі перегляду судом апеляційної інстанції, визначені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 по справі № 520/7016/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій