Справа № 300/466/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" березня 2023 р. справа № 300/466/23
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.43).
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на електронну адресу суду 10.03.2023 року, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, щоз 01.05.2016 року набрав чинності ЗУ Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 року, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 ЗУ Про державну службу № 3723-XІІ від 16.12.1993 року. Відповідно до пункту 2 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, втратив чинність ЗУ Про державну службу № 3723-ХІІ, окрім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Представник відповідача вважає, що пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ Про державну службу після набуття чинності Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року не призначаються, внаслідок чого, відсутні законні підстави для переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ Про державну службу згідно заяви від 05.01.2023 року (а.с. 58-59).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 15.06.2006 року є особою з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок чого, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В подальшому, з 13.12.2021 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.12.2021 року (а.с. 39).
05.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності згідно Закону України Про державну службу.
Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.01.2023 № 7 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності згідно ЗУ Про державну службу, оскільки пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ Про державну службу № 889-VIII не передбачена (а.с.30-31).

В подальшому, листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 18.01.2023 року № 0900-0209-8/2683 повідомлено ОСОБА_1 , що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення від 13.01.2023 № 7 (а.с.29).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України Про державну службу №889-VIII від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності 01.05.2016 року.

Статтею 1 Закону України Про державну службу №889-VIII визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу №3723-XII від 16 грудня 1993 року, крім статті 37 (Пенсійне забезпечення державних службовців), що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, які станом на 01 травня 2016 року займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, за приписами частини 9 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону №3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч.12 ст.37 Закону №3723-XII).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 встановлена інвалідність ІІ групи з 13.12.2021 року (а.с.39).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , 11.03.2004 року позивач призначений на посаду провідного спеціаліста відділення по виплаті пенсій Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі; 01.06.2004 року присвоєно п`ятнадцятий ранг державного службовця; 01.06.2006 року присвоєно чотирнадцятий ранг державного службовця; 06.07.2007 року призначений на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій; 17.04.2007 року ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язків заступника управління - начальника відділу з призначення пенсій та присвоєно тринадцятий ранг державного службовця; 12.07.2007 року позивач призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу з призначення пенсій з кадрового резерву; 17.04.2009 року присвоєно черговий дванадцятий ранг державного службовця; 17.04.2011 року присвоєно черговий одинадцятий ранг державного службовця; 01.11.2011 року призначений на посаду заступника начальника управління; 23.03.2016 року звільнений з посади заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області в порядку переведення до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області; 01.04.2016 року призначений на посаду заступника начальника Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та присвоєно десятий ранг державного службовця; 01.05.2016 року присвоєно шостий ранг державного службовця; 01.04.2019 року присвоєно п`ятий ранг державного службовця; 31.05.2019 року звільнений з посади заступника начальника Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в порядку переведення в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області; 01.06.2019 року призначений на посаду начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 9 управління застосування пенсійного законодавства; 18.09.2019 року переведений на рівнозначну посаду начальника відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства; 01.04.2022 присвоєно черговий четвертий ранг державного службовця; 01.09.2022 року переведено на рівнозначну посаду начальника управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Івано-Франківській області; 30.12.2022 року звільнений із займаної посади за угодою сторін (а.с.12-28).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді державної служби, а саме на посаді начальника управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, внаслідок чого, суд прийшов до висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, а, відповідно, наявні правові підстави для переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Водночас, на думку суду, позивач, неправомірно просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та здійснити нарахування й виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу, оскільки саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.01.2023 № 47 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності згідно ЗУ Про державну службу.

Окрім того, суд зазначає, що Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності затакою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Такий висновок суду у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України Про судовий збір, а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про скасування рішення № 47 від 13.01.2023 року та зобов`язання до вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.01.2023 № 47 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності згідно ЗУ Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026) призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу, починаючи з 05.01.2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.