Справа № 459/2882/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 459/2882/22 пров. № А/857/2893/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Червоноградського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2022 року, ухвалене суддею Жураківським А.І. у м. Червонограді у справі № 459/2882/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5549799 від 30.06.2022 року.

Рішенням Червоноградського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАР № 5549799 від 30.06.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 496 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП (перевищення дозволеної швидкості руху).

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що позивач, керуючи транспортним засобом, на автодорозі М06 745 км, рухався зі швидкістю 82 км/год при дозволеній 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.9.6 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказане правопорушення зафіксоване за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam LTI 20/20 ТС000704.

Відповідач додатково зазначає, що лазерний вимірювач швидкості Tru Cam фіксує швидкість і номер транспортного засобу, а не обличчя водія, як на це звертає увагу суд.

Відповідач також зазначає, що чинні ПДР містять вимогу про встановлення відповідного дорожнього знаку лише для автоматичної фіксації.

Відповідач додає, що лазерний вимірювач швидкості Tru Cam є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- чи відеофіксацію.

Відповідач заперечує твердження суду про необхідність фотофіксації прив`язки до дорожніх знаків 5.45 «Населений пункт» та 5.46 «Кінець населеного пункту», оскільки матеріали фотофіксації містять географічні координати місця фіксації правопорушення, назву автодороги та кілометр, що дає можливість чітко встановити місце вчинення правопорушення в межах населеного пункту Неліпино, Свалявського району, Закарпатської області.

Тому відповідач вважає, що правомірно прийняв оскаржену постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 30 червня 2022 року відповідач прийняв постанову серії ЕАР № 5549799 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

У цій постанові зазначено, що позивач 30.06.2022 року о 14 год. 41 хв. керував транспортним засобом марки «Iveco 35S18» д.н.з НОМЕР_1 , на автодорозі М09 (745 км), зі швидкістю 82 км/год, при дозволеній 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.9.6 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Правопорушення зафіксоване за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam LTI 20/20 ТС000704.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд встановив те, що, на підтвердження порушення позивачем швидкості руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, надав інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 № ТС000704.

Згідно з даними цього приладу, позивач перевищив дозволену швидкість руху транспортного засобу у межах населеного пункту Неліпино, Свалявського району Закарпатської області на 32 км/год від дозволеної у 50 км/год. Ця подія трапилась на 745 км. автодороги М-06, 48°33'28.17" градусів географічної широти та 23°0'06.88" градусів географічної довготи.

Апеляційний суд, зважаючи на вказані координати, користуючись загальнодоступним сервісом Google Maps, встановив, що місце вчинення правопорушення знаходиться в межах населеного пункту Неліпино, Свалявського району Закарпатської області. Крім того загальнодоступною є інформація про те, що 745 кілометр автодороги М-06 знаходиться в межах вказаного вище населеного пункту.

Виходячи із цих обставин, апеляційний суд вважає, що інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 № ТС000704, слід визнати такою, що підтверджує порушення позивачем швидкісного режиму проїзду вищевказаної ділянки дороги, що знаходиться в межах населеного пункту.

Апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що Правилами дорожнього руху не вимагається встановлення відповідного знаку у місці фіксації швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі за допомогою приладів вимірювання швидкості, зокрема «TruCam».

Оскільки, лише у місці автоматичної фіксації цих порушень Правил дорожнього руху, встановлюється знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

Наведене спростовує мотиви суду першої інстанції про порушення відповідачем порядку фіксації швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач через відсутність встановленого знаку 5.70 «Фото, відеофіксація порушень» у місці фіксації швидкості руху транспортного засобу.

Апеляційний суд також погоджується із доводами відповідача про те, що дані приладу вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 № ТС000704 чітко вказують на місце вчинення правопорушення, що не потребує додаткової прив`язки до знаків про місце початку та закінчення населеного пункту, оскільки такі дані містять інформацію про географічні координати місця фіксації правопорушення, що дає змогу достовірно встановити місце його вчинення.

Суд у постанові зазначив, що прилади вимірювання швидкості мають бути закріплені статично, оскільки ручне розміщення засобів фото і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Це твердження суду першої інстанції відповідач заперечив, вказавши, що, згідно із статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», поряд із приладами автоматичної фіксації правопорушень, поліцейський використовує і інші прилади та технічні засоби для фіксації правопорушень.

Оцінивши наведені доводи апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.

У абзаці 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», зазначено, що технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Із наведених норм слідує, що, крім приладів автоматичної фіксації правопорушень, поліцейський може використовувати інші технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. При цьому, такі він може закріплювати у спосіб визначений абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень поліцейський може використовувати у спосіб визначений абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», або інший не заборонений законодавством України.

Апеляційний суд встановив те, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam» є засобом вимірювальної техніки і конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання швидкості транспортних засобів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що спосіб тримання в руках технічного приладу для вимірювання швидкості не заборонений чинним законодавством, в тому числі і статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв правомірно здійснюючи вимірювання швидкості лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів «TruCam» тримаючи його в руках.

Із вказаного, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що відповідач достовірно встановив в діях позивача перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Отже, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5549799 від 30.06.2022 року є законною.

Цей висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що відповідач довів факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5549799 від 30.06.2022 року необхідно залишити в силі, а адміністративний позов без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Червоноградського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2022 року в справі № 459/2882/22 скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5549799 від 30.06.2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 29.03.2023 року