Справа № 362/4199/22
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/4199/22 Суддя першої інстанції: Попович О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2022 року, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач, Васильківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30 вересня 2022 року за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за проживання без документів на право проживання в Україні.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в липні 2021 року отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні з терпіном дії до 02 липня 2022 року та, починаючи з травня 2022 року почала звертатись до міграційної служби із заявою про видачу нової посвідки на тимчасове проживання в Україні. Однак спочатку їй повідомили, що прийом не ведеться, а згодом - що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних із державою-агресором, ДМС України тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації. Позивач уважає, що вчинила всі можливі дії, необхідні для оформлення нової посвідки на тимчасове проживання в України, однак не змогла оформити таку з незалежних від неї причин.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки усім доводам позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну потрібно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Судом установлено, що 30 вересня 2022 року Васильківським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКО №001820, яким установлено, що 30 вересня 2022 року о 09:50 за адресою: м. Васильків, вул. Покровська, 1 була виявлена громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , яка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

Того ж дня за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення на підставі вказаного вище протоколу відповідачем прийнято постанову серії ПН МКО №001821, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Уважаючи постанову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено дотримання нею вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання. Водночас оскаржувана постанова прийнята відповідачем як уповноваженим органом із дотриманням вимог КУпАП, за наявності встановленого факту порушення позивачем Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а накладене стягнення відповідає передбаченій частиною 1 статті 203 зазначеного Кодексу санкції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VІ), який встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Приписи статті 3 Закону №3773-VІ, які кореспондують з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частин 1, 15, 16 статті 4 Закону №3773-VІ іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

Положеннями статті 17 Закону №3773-VІ передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому згідно з частиною 1 статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалось вище, позивача притягнуто до відповідальності за проживання в Україні без документів, які дають на це право.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації.

16 квітня 2021 року між позивачем та громадянином України ОСОБА_2 укладено шлюб.

02 липня 2021 року Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , а 23 липня 2021 року остання отримала таку посвідку із терміном дії до 02 липня 2022 року.

Позивач стверджує, що починаючи з травня 2022 року зверталась до відповідача із заявою про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, в т.ч. із документами на отримання посвідки на постійне проживання в Україні, однак прийом відповідачем не вівся, а згодом останній повідомив, що до прийняття Верховною Радою України відповідного закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, прийом заяв від громадян Російської Федерації тимчасово припинено.

У зв`язку з неможливістю подати заяву про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні 08 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Державної міграційної служби України із листом, в якому просила надати роз`яснення чи допомогу щодо вирішення питання продовження їй посвідки на тимчасове проживання в України.

ДМС України листом від 23 червня 2022 року №С-3579-22/8.1/1915-22 повідомила, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних із державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання.

Відтак, зважаючи на наявність звернення позивача до міграційного органу з метою продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, а також ураховуючи визнаний відповідачем факт зупинення прийому заяв від громадян Російської Федерації, колегія суддів приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин відсутня протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність ОСОБА_1 , яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, у зв`язку з чим притягнення позивача до відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП є протиправним.

Таким чином, апеляційний суд уважає помилковим висновок суду першої інстанції, що відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Правові засади справляння судового збора, платники, об`єкти та розміри ставок судового збора, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збора визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон).

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збора у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складала 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що становить 496,20 грн).

Судовий збір за подання апеляційної скарги обраховується, виходячи із положень статей 3 та 4 Закону - в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у цій справі становить 744,30 грн (496,20 х 150%).

Відповідно до матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання позову та апеляційної скарги з урахуванням вищенаведених вимог Закону - у розмірі 1240,50 грн (496,20 + 744,30).

Оскільки апеляційним судом ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено, відповідно розподіл судових витрат підлягає зміні, а саме, позивачу мають бути відшкодовані понесені судові витрати у розмірі 1240,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про накладення адміністративного стягнення від 30 вересня 2022 року серії ПН МКО №001821.

Закрити справу про порушення ОСОБА_1 правил перебування іноземців в Україні.

Стягнути з Васильківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька