Справа № 580/218/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року справа № 580/218/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

11.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

2) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки на період з 18.08.2017 по 11.11.2022 розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення за період з 14.08.2021 по 10.12.2022, за 184 календарні дні в сумі 139808,72 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 03.04.2020, відповідачем було виплачено незначну частину індексації грошового забезпечення, не виплачену ним під час проходження позивачем військової служби, лише 13.08.2021. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 580/6160/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05,2022, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення зі ним своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.04.2020 по 13.08.2021. Разом з тим, пізніше відповідачем нараховано і 10.12.2022 виплачено йому основну частину індексації грошового забезпечення в загальній сумі 65182,94 грн, не виплачену ним під час проходження ним військової служби. Таким чином, фактичний остаточний розрахунок зі ним при звільненні з військової служби проведено відповідачем 10.12.2022 (а не 13,08.2021, як вважалося попередньо), тобто через 981 календарний день (а не 497) після звільнення, що свідчить про тривале порушення відповідачем серед інших нормативних актів - вимог Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», нормами якого (в тому числі статтею 15) регламентовано проведення повного розрахунку з військовослужбовцем саме при звільненні, а не після нього.

Ухвалою суду від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив про відсутність підстав для застосування відповідальності, передбаченої статтями 116, 117 КЗпП. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Позивач проходив військову службу в Службі безпеки України з 28.01.1998 до 03.04.2020.

03.04.2020 позивач ознайомлений з витягом з наказу від 31.03.2020 №38-ОС/дск в частині, що стосується виплат. Відповідно до вказаного наказу фінансовим підрозділом відповідача проведено виплату належних сум при звільненні, а саме: грошова компенсація за неотримане речове майно (виплачена 06.05.2020), одноразова допомога при звільненні (виплачена 15.04.2020), грошова компенсація за невикористанні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (виплачена 15.04.2020).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у адміністративній справі №580/3532/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

На виконання рішення суду кошти в розмірі 19456,01 грн - індексація грошового забезпечення були перераховані на банківський рахунок позивача лише 13.08.2021.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у адміністративній справі №580/6160/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнуто з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 31327 (тридцять одну тисячу триста двадцять сім) грн 77 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у адміністративній справі №580/7043/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2022 визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо відмови у нарахуванні виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд.240, ) нарахувати і виплатити з урахуванням виплачених сум ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

На виконання рішення суду кошти в розмірі 65182,95 грн - індексація грошового забезпечення були перераховані на банківський рахунок позивача 12.12.2022.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 18.08.2017 по 11.11.2022 розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення за період з 14.08.2021 по 10.12.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 N 2352-IX(далі - Закон N 2352-IX), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України "Про оплату праці" та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно із статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З 19.07.2022 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку але не більше ніж за шість місяців.

Фактичний розрахунок здійснений з позивачем 10.12.2022, після набрання чинності статті 117 КЗпП України в редакції Закону N 2352-IX.

Тому, за затримку розрахунку при звільненні, яке відбулось 03.04.2020, позивач має право на отримання середнього заробітку по день фактичного розрахунку 10.12.2022 але не більше ніж за шість місяців.

На виконання Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у адміністративній справі №580/6160/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 відповідач виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31327,77 грн за період з 04.04.2020 по 13.08.2021.

З урахуванням положень Порядку №100 розмір середнього заробітку визначається на день звільнення, тому не залежить від розміру виплати, отриманої позивачем на виконання рішень судів після звільнення з військової служби.

Тому, повторне стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати всіх сум при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України за період з 18.08.2017 по 11.11.2022 призведе до застосування до відповідача подвійної відповідальності за одне і теж порушення.

Тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2017 по 11.11.2022 не підлягають до задоволення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО