Справа № 200/13169/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року справа №200/13169/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі № 200/13169/21 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточненого позову, просив: стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4883/20-а від 27.07.2020 року про поновлення на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020 року, за період з 28.07.2020 до часу винесення судом рішення, з розрахунку середньоденної заробітної плати 732,64 грн. (а.с. 101-103).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року позов задоволено: стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4883/20-а від 27.07.2020 року про поновлення позивача на роботі на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020 року, за період з 28.07.2020 року по 21.11.2022 року у розмірі 430792,32 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт вважає, що відсутні підстави для задоволеня позову, оскільки затримка виконання рішення суду у справі № 200/4883/20-а в частині поновлення позивача на посаді відбулася через те, що з моменту винесення рішення ОСОБА_1 не з`являвся до Донецької обласної прокуратури для поновлення на роботі, не надав трудової книжки, виконавчих листів, що свідчить про затягування та свідоме небажання виконаня рішення суду, що може вважатися зловживанням правом та не може бути підставою для набуття ним майнових прав. Крім того, неможливо було виконати рішення суду та поновити позивача на посаді, у зв`язку з тим, що він здійснює адвокатську діяльність. За відомостями реєстру адвокатів ОСОБА_1 обліковується у Раді адвокатів Донецької області, здійснює індивідуальну адвокатську діяльність (свідоцтво № 3004 видано 10.12.2015). Вимоги щодо несумісності роботи в органах прокуратури з іншими видами діяльності передбачені статтею 18 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, у даному випадку єдиною логічною, послідовною і такою, що сприймається, є поведінка, коли адвокат (позивач) звертається до ради адвокатів регіону із заявою про зупинення адвокатської діяльності. Вказані дії ОСОБА_1 не вчинено, що дає підстави вважати про небажання поновлюватись на посаді прокурора і фактичного виконання рішення суду. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відмову роботодавця виконувати рішення суду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Наказом в.о. прокурора Донецької області від 25.03.2015 року № 410-к позивача звільнено з посади прокурора міста Димитрова у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 в справі № 805/1265/15-а позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів задоволено: скасовано наказ в.о. прокурора Донецької області від 25.03.2015 №410-к; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2015; стягнуто з Прокуратури Донецької області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1088363,92 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника прокурора м. Димитрова Донецької області та в межах суми стягнення за один місяць.

На виконання вказаного судового рішення наказом прокурора Донецької області від 24.03.2020 року №255-к скасовано наказ в.о. прокурора Донецької області № 410-к від 25.03.2015 року №410-к та поновлено позивача на посаді заступника прокурора міста Димитрова Донецької області з 26.03.2015 року.

Наказом прокурора Донецької області від 25.03.2020 року № 259-к керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», позивача звільнено з посади заступника прокурора міста Димитрова Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Верховного Суду від 03.11.2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі №805/1265/15-а - скасовано в частині стягнення з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1088363,92 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, та направлено справу у цій частині на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року у справі № 805/1265/15-а позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено: стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 554499 грн., з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 805/1265/15-а; закрито провадження у справі № 805/1265/15-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року у справі № 200/4883/20-а, залишеному без зімн постановою апеляційного суду від 19.07.2021 року, позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Донецької області від 25 березня 2020 року № 259-к. Поновлено позивача на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26 березня 2020 року. Стягнуто з Прокуратури Донецької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 60809,12 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів (а.с. 36-59).

За довідкою відповідача від 23.04.2020 року № 18-85-600 середньоденна заробітна плата позивача складає 732,64 грн. (а.с. 70).

За ч.ч. 1, 2, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За п. 3 ч. 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно ч. 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями статті 235 КЗпП України законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 26.02.2020 року у справі № 702/725/17, від 17.06.2020 року у справі № 521/1892/18.

За матеріалами справи після прийняття судом ухвали від 08.11.2022 року у даній справі про витребування доказів, відповідач направив на ім`я позивача лист від 11.11.2022 року №07-1146вих-22 в якому, зокрема, просив позивача прибути до відділу кадрової роботи та державної служби Донецької обласної прокуратури з оригіналом трудової книжки для виконання дій пов`язаних із поновленням позивача на роботі (а.с. 151).

Верховний Суд зазначає, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або преведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Враховуючи вищезазначене, КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач не звертався з виконавчими листами, виданими на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020 року, до органів Державної виконавчої служби України.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 КАС України).

Приписи статті 236 КЗпП України передбачають, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №480/69/19.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявність вини відповідача в затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог. Наявність вини випливає з норм Конституції України, згідно з якими судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Оскільки рішення суду у справі № 200/4883/20-а не виконано в частині поновлення позивача на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України за період з 28.07.2020 року по 21.11.2022 року включно.

За абз. 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно абз. 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, зокрема, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (п. 4 Порядку № 100).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку № 100).

Згідно довідки від 23.04.2020 року № 18-85-600 середньоденна заробітна плата позивача складає 732,64 грн.

Зазначена сума середньоденної заробітної плати позивача не є спірною між сторонами у справі.

Судом першої інстанції здійснено розрахунок періоду затримки розрахунку з позивачем при звільненні, згідно якого період затримки виконання рішення суду складає 588 робочих днів (з 28.07.2020 року по 21.11.2022 року включно), середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду - 430792,32 грн. (732,64 грн.*588 днів), який обраховано без урахування обов`язкових до сплати податків та обов`язкових платежів. Апеляційна скрага не містить мотивів незгоди з розрахунком суду першої інстанції періоду затримки розрахунку з позивачем при звільненні та суми, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо посилання апелянта на те, що неможливо виконати рішення суду та поновити позивача на посаді, у зв`язку з тим, що він здійснює адвокатську діяльність, що супечить вимогам щодо несумісності роботи в органах прокуратури з іншими видами діяльності передбачені статтею 18 Закону України «Про прокуратуру».

Апеляційний суд зазначає, що до видання відповідачем відповідного наказу про поновлення позивача на посаді в органах прокуратури позивач фактично не виконує роботу за сумісництвом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4883/20-а від 27.07.2020 року про поновлення позивача на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020 року.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі № 200/13169/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 29 березня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв