Справа № 209/594/23
Суддя: Лобарчук О. О.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/594/23
Провадження № 2-а/209/9/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р. м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Лобарчук О.О.

при секретарі: Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кам`янське Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Лаврищев Віктор В`ячеславович, до інспектора Резніченко Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лаврищев В.В. звернувся до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська в Дніпропетровській області з позовом, в якому просить скасувати складену інспектором, старшим сержантом поліції Резніченко Олександром Сергійовичем постанову серії ЕАР № 6496415 про притягнення громадянина України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову вказано, що 03.02.2022 року о 17 годині 37 хвилин інспектором старшим сержантом поліції Резніченко Олександром Сергійовичем було складено постанову серії ЕАР № 6496415 про притягнення громадянина України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до постанови Позивач, нібито, здійснив зупинку ТЗ на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів та зі слів працівника поліції здійснював висадку людей. Зазначені дії старшого сержанта поліції Резніченко Олександра Сергійовича вважають протиправними, а постанову незаконною, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню за таких підстав. У зазначеній постанові перелічені обставини, а саме: порушення зупинок ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних ТЗ. В резолютивній частині постанови вказано, що доказами, які підтверджують факт зазначених обставин є власна думка працівників поліції без пред`явлення жодного доказу, тобто, належних доказів щодо порушення Позивачем п.15.9 ПДР, зазначених в постанові під час розгляду справи надано не було. В наслідок чого при винесені постанови не було враховано характер вчиненого правопорушення при призначенні адміністративного стягнення. Щодо обставин справи. У зв`язку з раптовим загоранням на приборній панелі автомобіля сигналу «Чек» жовтого кольору, Позивачем було здійснено аварійну зупинку з метою перевірки технічного стану авто та уникнення загрози здійснення небезпеки іншим учасниками руху. На місці аварійної зупинки не було жодної розмітки (Розмітка 2.6 згідно з ПДР), відповідно до яких можна було б ідентифікувати дане місце як зупинку громадського транспорту, також, у зв`язку з віяльними відключеннями світла, освітлення проїзної частини порушене. Окрім того аварійна зупинка була здійснена на відстані більше 5 м, а відтак за межами зупинки громадського транспорту, однак через наявність попереду мосту Позивач не мав змоги здійснити аварійну зупинку далі, оскільки відповідно до п. 15.9. ПДР зупинка забороняється на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях. Таким чином, працівники поліції не зупиняли ТЗ та не встановили особу яка керувала авто до його зупинки, що в свою чергу унеможливлює винесення постанови, оскільки посадовими особами не встановлено особу, яка нібито здійснила порушення правил дорожнього руху. У той же час, вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб, передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Спроби Позивача здійснити пояснення обставин справи були проігноровані. Працівниками патрульної поліції не було з`ясовано обставин справи та події, а також не було пред`явлено службових посвідчень. Працівники поліції повідомили, що Позивач винний у здійсненні адміністративного правопорушення та вимагали у останнього посвідчення водія, одразу після його отримання одразу винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Розгляд справи не проводився, з моменту аварійної зупинки та отримання Позивачем постанови минуло не більше 15 хвилин, що унеможливлює здійснення всебічного розгляду справи. Окрім того, визнання Позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17. Окрім того, в постанові допущено помилку в пункті дати народження Позивача, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в свою чергу підтверджує швидкі дії працівників поліції, які не здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідно до чинного законодавства України. Також, у постанові зазначено місце розгляду справи: м. Дніпро, вул. Кайдацька, 34, однак звертаємо увагу суду, що фактично Позивач знаходився по вулиці Набережній заводській, таким чином Відповідач не вірно встановив місце розгляду справи, а відтак постає питання до об`єктивності при винесені постанови. Вул. Кайдацька, 34 знаходиться в іншій частині міста Дніпро та на якій не має жодної зупинки громадського ТЗ, що підтверджується скріншотами з мап.

Ухвалою судді від 13 лютого 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін та призначення справи до розгляду. (а.с.16)

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лаврищев В.В. в судове засідання не з`явились, письмово просили суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача 2: старший юрисконсульт відділу правового забезпечення управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Марченко А.О. в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що 03.02.2023 інспектором взводу 1 роти 3 батальйону 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (надалі Управління) Резніченко Олександром Сергійовичем (надалі інспектор), винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., в якій зазначено про те, що остання, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN JETTA, днз НОМЕР_1 , в м. Дніпрі, по вул. Кайдацька, в районі будинку 34, здійснив зупинку ТЗ на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п. 15.9. «е» Правил дорожнього руху України. При цьому вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 15.9. «е» Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. З метою забезпечення безпечних умов руху маршрутних транспортних засобів та безпеки пасажирів таких транспортних засобів Правилами дорожнього руху забороняється зупинятися ближче ніж за 30 м перед посадочними майданчиками для зупинки маршрутних транспортних засобів і за 30 м за ними. У дозволених випадках під час зупинок автомобілів на посадочних майданчиках для зупинки маршрутних транспортних засобів з метою посадки/висадки пасажирів (завантаження або вивантаження вантажів) не повинні створюватися перешкоди в русі маршрутним транспортним засобам. Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. У відповідності до вимог статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:…, зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122»). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Також, враховуючи відповідні посилання позивача в його позовній заяві, звертаємо увагу суду, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року по справі № 203/2730/16-а були роз`яснені аспекти щодо законності розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу. Так, рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення) набрав чинності Закон України № 596 VІІІ від 14.07.2015, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження. З вищенаведеного випливає висновок, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення дорожнього п. 15.9. «е» Правил дорожнього руху України, за вчинення якого ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач. Згідно п. 9 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Акцентуємо увагу суду на тому, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. Крім того, слід врахувати, що в основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення відносно нього оскаржуваної постанови були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису із фіксацією вчиненого позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України. Як вже зазначалось, такі фактичні дані прямо визначені статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як докази у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, відповідно до положень статті 252 цього Кодексу, за своїм внутрішнім переконанням докази оцінює орган (посадова особа) уповноважена на розгляд справи про адміністративне правопорушення. У даному випадку такою особою є саме інспектор. З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова не може бути визнана протиправною, оскільки була прийнята у відповідності до норм чинного законодавства. Звертає увагу, що разом з цими поясненнями до суду надається оптичний DVD-R диск, який містить у собі той самий відеозапис, що був покладений в основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення оскаржуваної постанови. Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАСУ позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Згідно ч. 8 ст. 171 КАСУ питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви. Згідно ч. 10 цієї ж статті ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 КАСУ. Відповідно до ч. 5 ст. 251 КАСУ, вручення судового рішення учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відтак через несвоєчасне сповіщення відповідача про розгляд справи, всупереч положенням ст. ст. 268, 269 КАСУ, позбавило можливості надати відео. Необхідно зауважити, що рапорт являється письмовим поясненням посадової особи (інспектора) безпосередньо керівництву стосовно обставин справи та несе в собі офіційний, доповідний характер. Аналізуючи рапорт інспектора, останній вказав прізвище ініціали правопорушника, дату вчинення правопорушення, та інші дані, які збігаються з тим, що зазначено в постанові інспектора. Оскільки пояснення викладені в рапорті є стабільними та об`єктивними, то рапорт необхідно вважати видом письмового доказу. Варто наголосити, що дана позиція представника відповідача збігається з думками колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у справах № 488/1360/16-а, № 487/5095/16-а, № 489/487/16-а, № 490/6885/16-а. Пояснення позивача, що в постанову не вірно вказано його дату народження, є не вірними, так як в постанові все вірно зазначено, а рік «1998» просто перенеслося на іншу строку. Також з приводу зазначеного місця скоєння правопорушення в постанові, зауважимо, так як постанова виносилася за допомогою приладів планшет та принтер, то місце скоєння підтягувалося автоматично. На суть скоєного правопорушення ні як не впливає. Також звертає увагу суду, що позивач в позовній заяві зауважив, що зупинився на посадковому майданчику маршрутних транспортних засобів, так як начебто на панелі автомобіля загорівся сигнал «Чек». Але на відео запису він пояснює, що зупинився так як «його занесло на повороті», а свідок, у якого запитав інспектор пояснив, що після зупинки авто, в нього сів пасажир. Отже своїми поясненнями позивач намагається ввести в оману суд. Окремо зазначили, що якщо и позивачу потрібно було здійснити зупинку, то рядом з посадковим майданчиком є заїзд, де можна здійснити зупинку не порушуючи Правил дорожнього руху України. Варто звернути увагу, що, зазначаючи про обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій або бездіяльності, позивач не врахував, що судова практика містить правову позицію про те, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України). КАС України встановлює, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Проте, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог та спростовували б правомірність оскаржуваної постанови. Обставини, викладені позивачем в позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Отже, вважають, що за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

21.03.20243 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лаврищев В.В. надав суду відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що відповідач у своєму Відзиві зазначає, що постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5. Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Однак, звертаємо увагу Суду, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 №Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті №, передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Окремо, Відповідач вказує, що підставою для винесення постанови було те, що подія була здійснена водієм в присутності поліцейського і останній бачив її на власні очі. Позивач звертає увагу, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Також, Постановою Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 161/5372/17 встановлено, що при винесенні покарання за порушення ПДР судді не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову про штраф. Працівник поліції є заінтересованою особою, яка не може достовірно та об`єктивно прийти до висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Приписами ч. 3 ст. 283 КпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Окрім того, на пояснення з приводу місця розгляду справи та скоєння правопорушення Відповідач зазначає, що на суть скоєного правопорушення ні як не впливає. Однак, згідно зі ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Позивач у позовній заяві зазначив, що адреси у м. Дніпро, а саме: вул. Кайдацька, 34 та вул. Набережна Перемоги розташовані на відстані близько 1,5 км одна від одної, також по вул. Кайдацькій, 34 відсутні будь-які зупинки міського транспорту. Відповідач не спростовує даний факт, а навпаки підтверджує його посилаючись на автоматичне визначення місця за допомогою приладів планшет та принтер, а відтак не перевіривши вірність адреси з огляду справи про адміністративне правопорушення проявили халатне відношення до своїх посадових обов`язків. Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України». Пунктом 2.3 вказаного Рішення передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, вважаємо, що невірно зазначена адреса є підставою для скасування постанови, оскільки не є можливим встановити місце, нібито, скоєного адміністративного правопорушення. Щодо рапорту складеного інспектором Національної Поліції. Відповідач, також додає до Відзиву рапорт, та зазначає що останній являється письмовим поясненням посадової особи (інспектора) безпосередньо керівництву стосовно обставин справи та несе в собі офіційний, доповідний характер. Згідно Постанови Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а у розумінні статті 251 КУпАП, рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення адміністративного правопорушення. Щодо наявності свідка та місця скоєння правопорушення. У Відзиві є посилання на свідка, який нібито зазначив, що у авто сів пасажир, однак свідок не був допитаний належним чином. У матеріалах справи та при розгляді справи про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення відсутні будь-які покази свідка оформлені належним чином. Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, передбачено, що при оформленні протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху долучаються письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності. Також свідками підписується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складання протоколу передбачено КУпАП). Відповідно до ст.65 КАС України, свідок - це учасник процесу, основна функція якого - дати правдиві показання щодо відомих йому обставин. Показання свідка - це одне з найважливіших джерел доказів в адміністративному процесі, з якого суд одержує відомості про наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Свідком може бути лише фізична особа, яка може правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та давати про ці обставини правильні (достовірні) показання. Свідок з`являється в процесі за клопотанням сторін або з ініціативи суду. З власної ініціативи свідок показання давати не може. Процесуального статусу свідка особа набуває не в силу того, що їй щось відомо, а тому, що її залучено в процес у цій якості. Таким чином, співробітник поліції не встановив особу, що є свідком по справі, не надав останньому можливості надати письмові докази щодо обставин справи. Окрім того, звертаємо увагу суду, що згідно постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Пунктом 17.1 ПДР України визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Згідно з пунктом 17.2 ПДР України водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини. Відповідно до частин першої - четвертої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Отже, ПДР прямо передбачено права водія заїжджати та зупинятись на смузі маршрутних транспортних засобів у разі повороту праворуч та для посадки/висадки пасажира, а відтак, якщо інспектор поліції був впевнений у словах свідка, то підстави для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності відсутні. Щодо правової допомоги під час розгляду справи. Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 524/9827/16-а від 18 лютого 2020 року. Наголошуємо, що Позивач дійсно помилився у наявності, начебто описки в постанові, а саме: звернув увагу Суду щодо неправильності дати народження. У зв`язку з цим, прошу не брати до уваги зазначену обставину, як таку, що підтверджує швидкі дії співробітників Поліції.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.4 ст. 229 КАС України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6496415 від 03.02.2023 року винесену інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Резніченко О.С. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн. (а.с.8).

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 03.02.2023 року о 17.34 год. у м. Дніпро по вул. Кайдацька, 34 здійснив зупинку транспортного засобу на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9.е ПДР.

У відповідності до п. 4 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такий превентивний захід як зупинення транспортного засобу.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Суд, перевіряючи дотримання суб`єктом владних повноважень вищевказаних норм права оцінює докази, які наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених КУпАП(ч.2 ст.251 КУпАП).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 в статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Резніченко О.С. була здійснена відео-фіксація (із зазначенням дати, часу, місця розташування транспортного засобу) обставин порушення ПДР.

Відповідно до наданої відео-фіксації позивач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем

VOLKSWAGEN JETTA, д.н. НОМЕР_1 , в м. Дніпрі, по вул. Кайдацька, в районі будинку 34, здійснив зупинку ТЗ на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів. При цьому, з відео вбачається, що ознаків того, що водієм була здійснена аварійна зупинка не видно. Сам водій на відео працівникам поліції зазначив причину зупинки, що пропустив поворот та інше, але ж ніяк щодо необхідності аварійної зупинки. Права працвівником поліції, який складав відносно водія ОСОБА_1 , були роз`яснені, в тому числі й право на правову допомогу.

Відтак, факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена приписами ч.1 ст.122 КУпАП підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами, в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України.

Доказів на підтвердження пред`явлених вимог та доведеності неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, останній суду не надав, а в ході розгляду справи таких обставин встановлено не було.

Відтак, суд вважає, що заперечення позивача щодо протиправності винесення постанови спростовуються вищевказаними доказами. Самі лише заперечення не мають юридичної сили, оскільки свою позицію та невинуватість позивач, мав би довести шляхом надання доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом; ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Резніченко О.С. щодо винесення оскаржуваної постанови не є протиправними, а постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ЕАР №6496415 від 03 лютого 2023р. є законною та не підлягає скасуванню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст.139 КАС України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду у розмірі 536,80 грн відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 120, 139, 241-246, 250, 268-271, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якоїдіє представник - адвокат Лаврищев Віктор В`ячеславович, до інспектора Резніченко Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 березня 2023 року.

Суддя Лобарчук О.О.