Справа № 120/10285/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 р. Справа № 120/10285/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є вдовою учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 ОСОБА_2 , який в період з 17.05.1987 по 08.08.1987 перебував на військових зборах та виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30 кілометровій зоні сектору № НОМЕР_1 Чорнобильської АЕС. В подальшому, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Крім того позивач вказує, що після смерті чоловіка повторного шлюбу вона не брала.

Зазначає, що 05.09.2022 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як дружині загиблого військовослужбовця. Однак, за результатами розгляду даної заяви органом Пенсійного фонду винесено рішення яким було відмовлено у призначенні пенсії. Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що її померлий чоловік ОСОБА_2 не мав статусу військовослужбовця.

Позивач з такою відмовою не погоджується та вказує, що військовослужбовці призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, прирівнюються до військовослужбовців, а тому, на її переконання, вона має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки нею дотримані всі умови передбачені п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 14.12.2022 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які усунуто останньою 26.12.2022.

Наступною ухвалою від 29.12.2022 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На виконання вимог вказаної ухвали, 13.01.2023 ГУ ПФУ у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву з витребуваними доказами. Так, заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивач 05.09.2022 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, надавши до цієї заяви ряд документів. За принципом екстериторіальності вказана заява позивача була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Черкаській області, яким винесено рішення №60 від 12.09.2022 про відмову в призначенні пенсії. Окрім того, відповідач вказує, що позивач повторно 14.09.2022 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із аналогічною заявою, та додатково наданими документами. При цьому вказана заява за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким 21.09.2022 також прийнято рішення №60 про відмову у призначенні пенсії. Відповідач вважає, що відмова позивачу у призначенні пенсії є законною, оскільки документи про належність годувальника до військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських або про належність позивача до осіб, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, про статус особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, або статусу сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, - позивачем не надано. А відтак, на переконання відповідача, територіальні органи Пенсійного фонду України, які розглядали заяви позивача, правомірно відмовили їй у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За таких обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволеними бути не можуть.

Так, ознайомившись із наданими відповідачем письмовими доказами та поясненнями, відображеними у відзиві на позовну заяву, судом було з`ясовано, що рішення, які оскаржує позивач, прийняті не Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а іншими територіальними органами: Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Встановивши дані обставини суд ухвалою від 20.01.2023 запропонував позивачу конкретизувати позовні вимоги та письмово висловити свою позицію щодо можливості залучення в межах даної справи згідно статті 48 КАС України в якості співвідповідача (співвідповідачів) тих органів Пенсійного фонду, якими фактично винесені оскаржувані рішення.

На виконання вимог вказаної ухвали суду від позивача 31.01.2023 надійшла заява, у якій остання уточнила зміст позовних вимог, згідно з яких просила визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.09.2022 за №60 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.09.2022 за № 60, а також просила залучити до участі у справі вказаних осіб в якості співвідповідачів.

З огляду на викладене та враховуючи положення статті 48 КАС України, ухвалою від 03.02.2023 судом залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач 2) та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 3). Цією ж ухвалою співвідповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 КАС України після залучення співвідповідачів розгляд адміністративної справи почався спочатку.

17.02.2023 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач 2 мотивує тим, що на підставі заяви позивача від 05.09.2022 про призначення пенсії за віком та наданих документів, Головним управлінням 12.09.2022 винесено рішення №60 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що її померлий годувальник не має статусу військовослужбовця. При цьому, щодо тверджень позивача про те, що її чоловік перебував на спеціальних військових зборах в період з 17.05.1987 по 08.08.1987 у 30-кілометровій зоні сектору №2 Чорнобильської АЕС відповідач 2 зазначає, що відповідно до статей 5,6 Закону СРСР Про загальний військовий обов`язок від 12.10.1967 № 1950-VII (чинного на час участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають y військовозобов`язаними. Законом України Про загальний військовий обов`язок і військову службу визначено вичерпний перелік видів військової служби, в якому такий вид військової служби як перебування військовозобов`язаних на військових зборах відсутній. Відповідач 2 вказує, що військовозобов`язані можуть бути призвані на військові збори, однак, вони не набувають статусу військовослужбовця.

Враховуючи вищезазначене, на переконання відповідача 2, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є правомірними та відповідають чинному законодавству України, а вимоги позивача є такими, які не підлягають до задоволення.

27.02.2023 до суду і від іншого співвідповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на підставі заяви позивача від 14.09.2022 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку та наданих документів, Головним управлінням 21.09.2022 винесено рішення №60 про відмову у призначенні такої пенсії. При цьому, відповідач 3 фактично повторив визначені у оскаржуваному рішенні підстави, за яких ним було відмовлено у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком. З огляду на викладене відповідач вважає, що заявлений адміністративний позов є безпідставним.

Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дружиною померлого чоловіка ОСОБА_2 , учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 в період часу з 16.05.1987 по 08.08.1987 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується як копією військового квитка НОМЕР_3 , так і постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 03.12.2015 по справі № 2-а/140/37/15.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 04.03.2020.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 02.10.2020 №2101, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач 05.09.2022 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Черкаській області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Черкаській області прийняло рішення № 60 від 12.09.2022 про відмову у призначенні пенсії.

Окрім того, позивач повторно, 14.09.2022, зверталась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким також прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії № 60 від 21.09.2022.

Мотивами прийняття таких рішень слугувало те, що позивачем не надано документів про належність годувальника ( ОСОБА_2 ) до військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських або про належність позивача до осіб, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, про статус особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, або статусу сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України. Тобто, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії слугувало відсутність у померлого чоловіка ОСОБА_2 статусу військовослужбовця.

Про вказані обставини прийняття рішення про відмову у призначені пенсії позивача повідомлено листом ГУ ПФУ у Вінницькій області № 0200-0216-8/80375 від 28.10.2022.

Вважаючи, що органами Пенсійного фонду протиправно відмовлено їй у призначенні дострокової пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на її думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Зі змісту наведеної норми слідує, що право на призначення дострокової пенсії за віком має дружина (якщо вона не взяла повторний шлюб) військовослужбовця, який помер після звільнення із служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - після досягнення нею - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Поряд із тим, як уже встановлено судом вище, оскаржуваними рішеннями територіальних органів Пенсійного фонду України від 12.09.2022 №60 та від 21.09.2022 №60 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком із тих причин, що, на думку відповідачів, померлий чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 не має статусу військовослужбовця.

Надаючи оцінку вказаним підставам відмови суд виходить із такого.

За нормами, визначеними статтею 10 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, у розумінні Закону № 796-ХІІ військовозобов`язані, призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи прирівнюються до військовослужбовців.

Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачами, що ОСОБА_2 період з 17.05.1987 по 08.08.1987 перебував на військових зборах та виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30 ти кілометровій зоні сектору №2 Чорнобильської АЕС.

При цьому у період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок (далі - Закон № 1950-VII).

Відповідно до статей 5, 6 Закону № 1950-VII (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статей 7-9 Закону № 1950-VII військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок та військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ Про збройні Сили України держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене спростовує доводи відповідачів, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 , перебуваючи на військових зборах, не підпадає під категорію військовослужбовця у розумінні пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

При цьому, можливість отримання пільги, передбаченої вказаною нормою, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 527/1063/17, від 31 липня 2018 року в справі № 636/2287/17, від 11 серпня 2018 року в справі № 211/121/17-а, від 03 жовтня 2018 року в справі № 539/1617/17, від 07 жовтня 2019 року в справі № 702/1027/16-а, від 15 квітня 2020 року в справі № 592/3813/17.

Тому, з урахуванням вказаного, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачів про відсутність підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058 у зв`язку з тим, що її чоловік не мав статусу військовослужбовця.

Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що вік ОСОБА_1 на момент звернення до органу Пенсійного фонду із заявами про призначення дострокової пенсії за віком становив 60 рік, тобто позивач досягла визначеного в пункті 4 частини першої статті 115 Закон № 1058-IV віку (не менше 50 років).

З оскаржуваних рішень також слідує, що страховий стаж позивача складає 25 років 09 місяць 1 день. Тобто, судом встановлено, що позивач має страховий стаж, достатній для призначення пенсії згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV (не менше 20 років).

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 02.10.2020 №2101 підтверджено, що захворювання яке призвело до смерті ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, позивач не взяла шлюб повторно. Вказані обставини не заперечувалися відповідачами згідно із змістом рішень та відзивів на позовну заяву.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявами до пенсійного органу позивачем були дотримані усі вимоги, передбачені пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058 для призначення дострокової пенсії за віком, а тому відмовляючи останній в призначенні такої пенсії відповідачі діяли протиправно, внаслідок чого порушили гарантоване державою право позивача на соціальне забезпечення у старості.

Відтак, з урахуванням викладеного, оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №60 від 12.09.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.09.2022 №60 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У рішенні від 16.09.2015 у справі N 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, судом встановлено, що наразі в позивача наявні умови (вік 60 років на час звернення із заявою про призначення пенсії, стаж понад 25 років, обставини належності померлого чоловіка як військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відсутність повторного шлюбу), які є достатніми для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закон № 1058-IV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону N 1058- IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому, оскільки вперше заява про призначення пенсії подана позивачем 05.09.2022, тому суд вважає обґрунтованим твердження позивача про можливість призначення пенсії саме з цієї дати - 05.09.2022.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного суд вважає, що для ефективного відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст.115 Закону N 1058- IV як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, з 05.09.2022

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням вимог частини 1 статті 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 992,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань усіх трьох відповідачів в рівних частинах (по 330,80 грн. з кожного).

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №60 від 12.09.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.09.2022 №60 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 05.09.2022 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 330,80 грн. (триста тридцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 330,80 грн. (триста тридцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 330,80 грн. (триста тридцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 29.03.23.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );
Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, );
Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, );
Відповідач 3: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вулиця Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович