Справа № 500/322/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/322/23

27 березня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (номер і дата не зазначена) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.10.2022, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 22.07.1992 по 01.01.1999 на посаді електрослюсар підземний, з повним робочим днем під землею, навчання в професійно - технічному училищі з 01.09.1989 по 01.01.1990, строкову військову службу в армії з 01.06.1990 по 27.04.1992.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 19.10.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким розглянута заява позивача за екстериторіальним розподілом (далі - відповідач 2) своїм рішенням (номер і дата не зазначено) відмовив у призначенні спірної пенсії, мотивуючи недостатністю пільгового стажу, який підтверджено 2 роки 9 місяців 26 днів, за умови необхідного загального страхового стажу 25 років (фактично 26 р. 4 міс. 24 дн.). Відтак, позивачу унеможливлено призначення пенсії із зниженням віку відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вважає, що необхідний пільговий стаж підтверджується відомостями трудової книжки, а тому вказана відмова є протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.02.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

08.03.2023 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

З посиланням на норми чинного законодавства вказує, що законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу.

В даному випадку пільговий стаж позивача згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, складає 2 роки 09 місяців 26 днів. Жодні інші документи з метою підтвердження стажу роботи на роботах, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач не надав.

Зважаючи на викладене вважає прийняте рішення обґрунтованим та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Особа позивача стверджується згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 від 12.11.1997 та досягнення віку 50 років на час звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що вбачається з довідки № від 18.12.2018 та визначено місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак у зв`язку ракетними обстрілами позивач фактично проживає за новою адресою, тобто АДРЕСА_2 .

19.10.2022 позивач звернувся із заявою до Відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр - м, Чортків) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, що ним не заперечується.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення (екстериторіальний розгляд) про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії із зазначених підстав, оскільки немає достатнього пільгового стажу, за наявності 2 роки 9 місяців 26 днів.

Позивач не погоджується з твердженням відповідача, оскільки має необхідний пільговий стаж для призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону У країни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який підтверджено, зокрема, записами трудової книжки.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивач навчався, перебував на строковій військовій службі, та починаючи з 16.01.1990, повторно з 22.07.1992 працював у РВО «Ровенькиантрацит», ДХК «Ровенькиантрацит» за професією електрослюсар підземний, заступник начальника підземного шахтного транспорту, підземним гірничим майстром - на умовах повного робочого дня під землею.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 містяться записи про те, що позивач:

- з 01.09.1989 по 14.05.1990 навчався в ПТУ №33 за спеціальністю ел. (скорочено) слюсар підземний (підстава Диплом -Б №132591, фактично по 01.06.1990;

- з 16.05.1990 по 23.05.1990 прийнятий на посаду електрослюсар підземний, з повним робочим днем під землею;

- з 01.06.1990 по 22.04.1992 служба в Радянській армії (підстава військовий квиток НУ №9763602), фактично по 27,04.1992 ;

- з 22.07.1992 прийнятий підземним електрослюсарем , з повним робочим днем під землею;

- з 04.05.2000 призначений на посаду заступника начальника внутрішньо шахтного транспорту, з повним робочим днем під землею;

- з 04.07.2000 переведений на посаду підземного гірничого майстра, з повним робочим днем під землею, де працював до 25.06.2001 (звільнений з роботи за власним бажанням, ст 38 КЗпП). Тобто в сукупності на різних посадах за списом №1 з 22.07.1992 по 25.06.2001, Отже, зайнятість позивача на підземних роботах повний робочий день, що становить 08 років 11 місяців 04 дні, до якої слід додати навчання в ПТУ і службу , армії, і підтверджений пільговий стаж відповідачем 2 роки 9 місяців 26 днів (з 01.01.1999 р.)

Посади, які займав позивач віднесено до списку № 1 (підпункти 1.1 а, 1.1 б підрозділу 1 розділ І - Гірничі роботи) виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36 (на час спірних правовідносин), а саме: а) усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, б) керівники та фахівці підземних дільниць.

Таким чином, записами у трудовій книжці підтверджується факт роботи позивача на умовах зайнятості повного робочого дня під землею, а пільговий характер виконуваної ним роботи підтверджується наявністю цих посад у Списках №1, що спростовує доводи відповідача про недостатній пільговий стаж.

Крім того, до пільгового стажу необхідно зарахувати навчання та строкову військову службу, що підтверджується такими доказами.

Згідно з дипломом серія НОМЕР_3 вбачається те, що ОСОБА_1 навчався у Ровеньківському ПТУ №33 з 01.09.1989 по 01.06.1990, якому присвоєно кваліфікацію електрослюсар підземний 3 розряду.

Згідно військового квитка серія НОМЕР_4 від 31.05.1990 вбачається період проходження строкової військової служби позивача з 01.06.1990 по 27.04.1992.

Отже, характер, умови та місце праці позивача було незмінним і відносилися до посад, що дає право на пільгове призначення пенсії за Списком №1, за наявного пільгового стажу не менше 10 років на зазначених роботах, і загального не менше 25 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- XII (далі - Закон № 1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно із п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів уній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від .07.03.2018 року у справі №233/2084/17, від 31.03.2020 року у справі №678/65/17.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383), затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п. З Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно із п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, враховуючи вимоги вказаних норм, для призначення пенсії позивачу згідно зі статтею 114 Закону № 1058-IV необхідними є досягнення певного віку, наявність загального стажу роботи та наявність стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

Суд зауважує, що підставою для відмови відповідачем позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону № 1058-IV була відсутність спеціального стажу.

Тобто, спірним у цій справі є наявність у позивача стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, оскільки наявність віку та наявність загального стажу роботи відповідачем не заперечується.

Щодо не зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоду строкової служби в армії та часу навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.І ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ час проходження військової служби зараховується | громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 5 грудня 2019 року у справі №513/1195/16-а.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював електрослюсарем підземним та звільнений з цієї посади 23.05.1990, у зв`язку з призовом на строкову військову службу до Радянської армії.

Таким чином, позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Оскільки перерва між днем закінчення строкової військової служби (27.04.1992) і днем зарахування на роботу (22.07.1992) за професією не перевищує 3 місяців, то період строкової військової служби позивача має бути зарахований до пільгового трудового стажу, а саме з 01.06.1990 по 27.04.1992 (або 01 рік 10 місяців 27 днів), що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_4 від 31.05.1990 р.

Щодо не зарахування періоду навчання до пільгового стажу для призначення пенсії за списком №1 суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивач з 01.09.1989 навчався в Ровеньківському професійно - технічному училищі №33, яке закінчив 01.06.1990 за спеціальністю електрослюсар підземний третього розряд, а 16.05.1990 був прийнятий в Ровеньківське виробниче об`єднання з видобутку антрациту «Ровеньки антрацит на посаду електрослюсар підземний з повним робочим днем.

Оскільки перерва між днем закінчення позивачем навчання в ПТУ і днем зарахування на роботу за професією не перевищує 3 місяців, то період навчання позивача в ПТУ має бути зарахований до пільгового трудового стажу, а саме з 01.09.1989 по 01.06.1990 (або 0 років 09 місяців 01 день), що вбачається з диплома серія НОМЕР_3 від 29.06.1990.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №683/1774/16-а,

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до спеціального стажу періоди роботи: з 22.07.1992 по 01.01.1999 (6 р.5 міс. 10 дн.), час навчання з 01.09.1989 по 01.06.1990 (0 р. 9 міс.01 дн.) і служби в армії з 01.06.1990 по 27.04.1992 (1 р.10 міс. 27 дн.), що становить разом 09 років 01 місяць 08 днів.

Поза тим, відповідачем підтверджено пільгові періоди роботи з 01.01.1999 по 25.06.2001 (охоплено записами трудової книжки), з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010 (за формою ОК-5), що в сукупності становить 2 роки 09 місяці 26 днів.

Таким чином, з урахуванням спірного періоду пільгового стажу 09 років 01 місяць 08 днів, і не запереченого відповідачем 2 роки 09 місяців 26 днів, разом становитиме 11 років 11 місяців 04 дні, що перевищує 10 необхідних років. Відтак, відповідач незаконно прийняв рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Враховуючи викладене, вважаю, що суд має підстави дійти до висновку про безпідставність та необґрунтованість дій відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача з 22.07.1992 по 01.01.1999, навчання в професійно - технічному училищі з 01.09.1989 по 01.06.1990, строкову військову службі в армії з 01.06.1990 по 27.04.1992 до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.І Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен і забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (номер і дата не зазначена) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та в частині зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 22.07.1992 по 01.01.1999 на посаді електрослюсар підземний, з повним робочим днем під землею, навчання в професійно - технічному училищі з 01.09.1989 по 01.01.1990, строкову військову службу в армії з 01.06.1990 по 27.04.1992 підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначити та виплатити позивачу з 19.10.22022, суд зазначає наступне.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком на пільгових умовах буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2022 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду та зарахуванням до пільгового стажу позивача періодів роботи з 22.07.1992 по 01.01.1999 на посаді електрослюсар підземний, з повним робочим днем під землею, навчання в професійно - технічному училищі з 01.09.1989 по 01.01.1990, строкову військову службу в армії з 01.06.1990 по 27.04.1992. Відтак, позов належить задовольнити частково.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу

Як випливає із п. 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей пенсійний орган зобов`язаний повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 27.01.2023 та в сумі 1073,60 грн. згідно квитанції від 13.02.2023 року.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (номер і дата не зазначена) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2022 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду та зарахуванням до пільгового стажу позивача періодів роботи з 22.07.1992 по 01.01.1999 на посаді електрослюсар підземний, з повним робочим днем під землею, навчання в професійно - технічному училищі з 01.09.1989 по 01.01.1990, строкову військову службу в армії з 01.06.1990 по 27.04.1992.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.