Справа № 400/3457/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 р. № 400/3457/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Державної установи "Вознесенська виправна колонія (№72)", вул. Київська, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500,
про:про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 14975,38 грн;

зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 14975,38 гривні.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що відповідач при його звільненні з органів Державної кримінально-виконавчої служби України в супереч вимогам пунктів 23 і 60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, протиправно не виплатив йому грошову компенсацію вартості речового майна.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 (а.с. 19-21) відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09.08.2022 Миколаївським окружним адміністративним судом у справі № 400/3457/22 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для подання заяви про поновлення пропущеного місячного строку звернення до адміністративного суду з позовом, установленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с. 26-29).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 40-42)

17.02.2023 П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову про задоволення апеляційної скарги позивача та про скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.10.2022, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 70-73).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 справа прийнята до провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 про відкриття провадження надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримана ним 06.03.2023, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.

На підставі частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішив справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

У період з 01.12.2000 по 28.09.2020 позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується записами № 3 і № 4 його трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.10.1995 (а.с. 8-9).

Відповідно до наказа Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 21.09.2020 № 171/ос-20 «Про звільнення» (а.с. 11) позивача звільнено 28.09.2020 з посади начальника чергової варти відділу охорони Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

На підставі вищезазначеного наказа відповідач видав позивачу Довідку № 23 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (а.с. 10), в якій вказано вартість майна, що підлягала виплаті позивачу, а саме: у розмірі 14975,38 гривні.

Пізніше позивач подав заяву до відповідача про її виплату.

Листом від 15.02.2022 № 27-29-22/Ч-5 (а.с. 12) відповідач повідомив позивача про те, що виплата йому грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування не здійснено вчасно через відсутність кошторисних призначень та відкритих асигнувань по даному напрямку видатків.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частин першою та другої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних знань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі Порядок № 578).

Відповідно до абзацу першого пункту 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Пунктом 23 Порядку № 578 встановлено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», державної установи «Центр пробації» відповідно до їх закупівельної вартості.

Згідно з пунктом 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Таким чином, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка.

Суд встановив, що позивач з 01.12.2000 по 28.09.2020 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується записами № 3 і № 4 його трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.10.1995 (а.с. 8-9).

При його звільненні зі служби відповідач видав йому Довідку № 23 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (а.с. 10), в якій вказано вартість майна, що підлягала виплаті позивачу, а саме: у розмірі 14975,38 гривні.

Пізніше позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату йому грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування.

Відтак, отримавши таку заяву позивача, відповідач відповідно до пунктів 23, 27, 60 Порядку № 578 зобов`язаний був виплатити позивачу вказану компенсацію.

Натомість відповідач відмовив у її виплаті, зазначивши у листі від 15.02.2022 № 27-29-22/Ч-5 (а.с. 12), що виплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування не здійснено вчасно через відсутність кошторисних призначень та відкритих асигнувань по даному напрямку видатків.

З цього приводу суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у пункті 23 рішення у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19 і від 13.01.2021 у справі № 440/2722/20.

Таким чином, враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 14975,38 грн є протиправною.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 01.07.2022 (а.с. 1) підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 992,40 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» (вул. Київська, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» (вул. Київська, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500; ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування в розмірі 14975,38 гривні.

3. Зобов`язати Державну установу «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» (вул. Київська, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500; ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за не отримане речове майно особистого користування в розмірі 14975 (Чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 38 копійок.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» (вул. Київська, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500; ) судовий збір у розмірі 992 (Дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 30 березня 2023 року