Справа № 120/8902/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 березня 2023 р. Справа № 120/8902/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного бюро розслідувань про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі

УСТАНОВИВ

31.10.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (далі відповідач, Територіальне управління ДБР).

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати наказ від 08.09.2022 № 418-ос/вс "Про накладення (застосування) дисциплінарного стягнення щодо ОСОБА_1 ";

- визнати протиправним та скасувати наказ від 30.09.2022 № 476-ос/вс "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що із 06.12.2021 проходив службу у Територіальному управлінні ДБР на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу.

На підставі наказу "Про проведення службового розслідування" від 09.06.2022 № 264 призначено та проведено відносно нього службове розслідування. В подальшому висновок службового розслідування від 30.08.2022 № 20 дск став підставою для прийняття наказу від 08.09.2022 № 418-ос/вс про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби яке виконано наказом від 30.09.2022 № 476-ос/вс про звільнення зі служби в Державному бюро розслідувань на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань".

Позивач із наказами про застосування та виконання щодо нього дисциплінарного стягнення не погоджується. Мотивуючи їх протиправність зазначає, що із червня 2022 він проходить військову службу у Збройних Силах України, а тому при прийнятті наказів відповідачем порушено статтю 119 Кодекс законів про працю України, нормами якої передбачено гарантію недопустимості звільнення працівника під час проходження військової служби.

Крім цього просить врахувати, що відповідачем порушено процедуру звільнення (порядок виконання наказу про накладення дисциплінарного стягнення), що полягало у прийнятті наказу від 30.09.2022 № 476-ос/вс "Про звільнення ОСОБА_1 " за відсутності його на службі із поважних причин.

Ухвалою від 04.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Для забезпечення всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи ухвалою від 04.11.2022 витребувано у Територіального управління ДБР належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_1 , які стали підставою для застосування відносно нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби.

10.11.2022 відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду, яка мотивована пропуском позивачем процесуального строку звернення до адміністративного суду із позовом (а.с. 27 55).

15.11.2022 відповідачем подано клопотання у якому наведено заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 56 - 61).

Клопотання обґрунтовано тим, що із урахуванням предмету спору, характеру спірних правовідносин та суб`єктів спору ця справа не належить до категорії малозначних справ, а тому не підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

15.11.2022 відповідачем заявлено клопотання про залучення співвідповідачем у справі Державне бюро розслідувань (а.с. 62 67). Мотивуючи клопотання відповідач зіслався на те, що службове розслідування щодо позивача проведено Управлінням внутрішнього контролю яке діє у структурі Державного бюро розслідувань, що створює, на думку відповідача, підстави для залучення Державного бюро розслідувань співвідповідачем у справі.

15.11.2022 представником відповідача заявлено клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 68-72). У клопотанні представник зіслався на те, що необхідні для підготовки відзиву матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 знаходяться в Управлінні внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань. Просить врахувати, що встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних доказів є недостатнім щоб отримати належним чином засвідчені копії цих документів та матеріалів.

24.11.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 73 т.1 38.т.2). Ключовими мотивами відзиву стали твердження представника Територіального управління ДБР про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, що є достатньою підставою для його звільнення із займаної посади, а також про дотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення із посади.

Щодо першого, то відповідач просить врахувати, що 3 червня 2022 позивач повідомив відділ кадрової роботи Територіального управління ДБР про його зарахування із 01.06.2022 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Після цього Територіальним управлінням ДБР починаючи із 06.06.2022 задокументовано відсутність позивача на робочому місці. Відповідач акцентує увагу на тому, що згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», працівники ДБР знімаються із військового обліку військовозобов`язаних, а відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не підлягають призову на військову службу і позивач із цими правилами був ознайомлений. Попри це, ОСОБА_1 вступив на військову службу, що призвело до невиконання (неналежне виконання) ним посадових обов`язків у Територіальному управлінні ДБР. Це кваліфіковано як порушення Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, Присяги, Правил професійної етики працівників Державного бюро розслідувань, Контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань, що, на думку відповідача, є достатньою підставою для звільнення позивача із служби.

Відповідач зауважує, що після проведення службового розслідування та оформлення його результатів, Дисциплінарною комісією ДБР констатовано наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку та рекомендовано накласти дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в Державному бюро розслідувань. В подальшому, директор ТУ ДБР у межах реалізації наданих йому повноважень, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача зі служби та ухвалив оскаржені накази із дотриманням процедури встановленої Дисциплінарним статутом.

05.12.2022 представником позивача подано клопотання про продовження строку подання відповіді на відзив (а.с. 47). Обґрунтовуючи клопотання зазначив, що про подання відзиву дізнався при ознайомленні із матеріалами справи у суді 02.12.2022. Просить врахувати, що відповідач не виконав процесуального обов`язку щодо надсилання відзиву на позовну заяву іншим учасникам справи.

05.12.2022 представником позивача подано клопотання про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду із підстав пропуску процесуального строку його подання (а.с. 48-49).

05.12.2022 представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовом (а.с. 50). У клопотанні представник визнає факт пропуску процесуального строку, однак зауважує, що позивача 01.06.2022 призвано на військову службу за мобілізацію і в період з 30.09.2022 по 28.10.2022 він залучався до виконання бойових завдань у складі створених угрупувань Збройних Сил України та не мав можливості залишити місце несення служби, що перешкодило вчасно звернутися до суду.

Ухвалою від 12.12.2022 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду із позовом; визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом та поновлено пропущений процесуальний строк; відмовлено у задоволенні клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань про залишення адміністративного позову у справі № 120/8902/22 без розгляду; відмовлено у задоволенні клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань про залучення у справі № 120/8902/22 співвідповідачем Державного бюро розслідувань; відмовлено у задоволенні клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань про розгляд справи № 120/8902/22 за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні; продовжено розгляд справи № 120/8902/22 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; задоволено клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву у справі № 120/8902/22; продовжено Територіальному управлінню ДБР процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву у справі № 120/8902/22; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для подання відповіді на відзив у справі № 120/8902/22 із підстав його передчасності (а.с. 54-60, т. 2).

15.12.2022 представником позивача подано відповідь на відзив разом із клопотанням про продовження строку для його подання (а.с. 61 71, т.2).

Розглядаючи клопотання про продовження процесуального строку, суд керується такими мотивами.

Згідно п. 4 ухвали від 04.11.2022 позивачу встановлено 3 денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив в порядку ст. 163 КАС України.

Визначаючи тривалість строку для подання відповіді на відзив суд виходив із необхідності створення умов для своєчасного вирішення спору з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача у разі встановлення факту їх порушення. На момент постановлення ухвали (04.11.2022) та встановлення вказаного процесуального строку суд не міг прогнозувати наміри учасників справи вчиняти процесуальні дії у майбутньому, зокрема подавати відзив на позовну заяву, додаткові докази, відповідь на відзив, заперечення тощо, що і спонукало до встановлення 3 х денного строку з метою забезпечення необхідної динамічності судовому процесу.

Однак на цей момент з`ясовано, що відповідачем 24.11.2022 подано відзив на позовну заяву у якому заперечено позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 73 т.1 38.т.2). Обсяг відзиву та долучених до нього документів є значним, а тому суд погоджується із аргументом представника позивача, що для аналізу цих документів та уяснення їх змісту потрібно більш тривалий строк аніж встановлений судом.

Із матеріалів справи встановлено, що 01.12.2022 представником позивача адвокатом Мусулевським А.А. оформлено ордер серії ВТ № 1031565 на представництво інтересів позивача (а.с. 39 зворот, т. 2).

Цього ж дня представник ознайомився із матеріалами справи, в тому числі із відзивом та додатками до нього (а.с. 39, т.2).

05.12.2022 представник позивача подав заяву про продовження строку подачі відповіді на відзив та просив встановити йому 15-ти денний строк для вчинення цієї процесуальної дії (а.с. 47, т.2).

Ухвалою від 12.12.2022 представнику роз`яснено, що це процесуальне питання буде вирішено судом у разі подання стороною позивача відповіді на позовну заяву.

Після цього 15.12.2022 представником позивача в межах п`ятнадцятиденного строку із моменту ознайомлення із матеріалами судової справи подано відповідь на відзив із додатками.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України, суд наділений повноваженнями продовжити встановлений раніше процесуальний строк за заявою учасника справи чи з власної ініціативи.

При вирішенні процесуального питання суд враховує, що строки для вчинення процесуальних дій повинні бути розумними (ч. 1 ст. 119 КАС України).

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства (ч. 2 ст. 119 КАС України).

Відтак, беручи до уваги обставини справи, що обумовлюють тривалість строку необхідного для підготовки відповіді на відзив (обсяг відзиву, обсяг та характер долучених до нього доказів, тощо), суд доходить висновку про наявність підстав для задоволенні клопотання та продовження представнику позивача процесуального строку для подання відповіді на відзив, що сприятиме виконанню судом завдань адміністративного судочинства та реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків впродовж розумного строку.

Ключовими аргументами відповіді на відзив стали твердження представника позивача про те, що звільнення позивача у зв`язку із його призовом на військову службу є порушенням гарантій, встановлених державою для працівників на час виконання державних обов`язків (збереження місця роботи (посади) та заробітної плати), та які є спеціальними охоронними засобами, що підтримують і захищають працівника у випадках, коли він з причин, визнаних законодавством поважними, не працював.

Представник позивача вказує на безпідставність тверджень відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та наявність в його діях ознак дисциплінарного правопорушення, оскільки відповідач не зазначив конкретні обставини та характер вчинення дисциплінарного проступку, про наявність якого вказує, не надав доказів невиконання чи неналежного виконання позивачем покладених на нього обов`язків, службової дисципліни чи присяги, не зазначив у чому конкретно проявилося порушення пунктів 2.1, 2.13 Правил професійної етики ДБР та п. 13 Контракту, а також не навів обставин і докази, які підтверджують відсутність позивача на роботі без поважних причин.

21.12.2022 відповідачем подано клопотання про залучення Державного бюро розслідувань у статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с. 72 82). Клопотання мотивоване тим, що службове розслідування щодо позивача проведено Управлінням внутрішнього контролю яке діє у структурі Державного бюро розслідувань. Відповідач крім цього зауважує, що Державне бюро розслідувань не лише бере участь у проведенні службового розслідування щодо службовців ДБР, але й у його складі утворюється дисциплінарна комісія, яка складає висновок про наявність чи відсутність у діях позивача складу дисциплінарного проступку та про наявність чи відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. На підставі цього висновку рішення про притягнення особи до відповідальності приймається директором Територіального управління ДБР і це рішення може бути оскаржено до суду або до Директора Державного бюро розслідувань.

Із цих мотивів відповідач вважає, що рішення у цій справі впливатиме на права та обов`язки Державного бюро розслідувань, а тому просить залучити ДБР у статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

22.12.2022 представником відповідача подано заперечення у тексті яких він просить врахувати, що призов позивача на військову службу по мобілізації можливий виключно через процедуру звільнення зі служби у Державному бюро розслідувань. Відповідач вважає, що вступивши на військову службу позивач вчинив дисциплінарний проступок, що є несумісним із подальшим проходженням служби у Державному бюро розслідувань. Із цих підстав звільнення позивача зі служби відповідач вважає правомірним.

27.01.2023 Державним бюро розслідувань подано заяву про вступ у справу в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача. (а.с. 93-102, т.2). Заява мотивована тим, що участь третьої особи сприятиме всебічному розгляду справи, зібранню більшої кількості доказів та правильному вирішенню спору. Заявник акцентує увагу на тому, що доводи позовної заяви фактично адресовані до Дисциплінарної комісії ДБР та зводяться до того, що перейшовши на службу до Міністерства оборони України позивач не вчинив дисциплінарного проступку, а лише виконав свій конституційний обов`язок із захисту Вітчизни.

Ухвалою від 06.02.2022 залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне бюро розслідувань.

23.02.2023 та 28.02.2023 від Державного бюро розслідувань надійшли пояснення щодо позовної заяви. У своїх поясненнях третя особа зазначає, що служба в Державному бюро розслідувань має особливий характер та пов`язана із виконанням повноважень на реалізацію правоохоронної функції держави, що відрізняє статус працівника ДБР від правового статусу працівника визначеного КЗпП України. Із цих причин гарантії передбачені статтею 119 КЗпП України на працівників ДБР не поширюються, оскільки такі не можуть бути призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду.

За словами третьої особи, призов позивача на військову службу можливий лише через процедуру звільнення зі служби в ДБР.

Третя особа вважає, що у діях ОСОБА_1 встановлено ознаки дисциплінарного проступку, тому Дисциплінарна комісія ДБР сформувала висновок "Про наявність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення" від 30.08.2022, що і стало підставою для прийняття наказу про накладення дисциплінарного стягнення щодо позивача у виді звільнення зі служби в Державному бюро розслідувань.

28.03.2023 представником відповідача повторно заявлено клопотання про продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Однак при розгляді справи вже вирішувалося аналогічне за змістом клопотання відповідача від 15.11.2022 за результатом якого постановлено ухвалу від 12.12.2022 про відмову у його задоволенні і суд не вбачає підстав для зміни раніше висловленої позиції щодо форми позовного провадження із розгляду цієї справи.

Надавши оцінку аргументам сторін, що наведені у заявах по суті справи та долученим до матеріалів справи доказам, суд встановив наступне.

Наказом Територіального управління ДБР від 06.12.2021 № 373-ос/дск «Про призначення ОСОБА_1 » позивача із 07.12.2021 прийнято на службу до Державного бюро розслідувань на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах оперативного відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську (а.с. 96, т.1).

06.12.2021 між позивачем та відповідачем укладено контракт про проходження служби у Державному бюро розслідувань (а.с. 99 100, т.1). Пунктами 10-11 контракту передбачено, що він набирає чинності 07.12.2021, а укладено його строком на 6 років.

07.12.2021 позивачем складено присягу осіб рядового і начальницького складу ДБР і цього ж дня його ознайомлено із Правилами професійної етики працівників ДБР, що затверджені наказом ДБР від 16.01.2021 № 30 (а.с. 100-101, т.1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 134 підполковника ОСОБА_1 з 01.06.2022 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду офіцера резерву запасного взводу 5 запасної роти (а.с. 140, т. 1).

03.06.2022 позивач звернувся із рапортом на ім`я директора Територіального управління ДБР та повідомив, що із 01.06.2022 його призвано за мобілізацією на військову службу, зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначено на посаду офіцера резерву 1 запасного взводу 35 запасної роти (а.с. 139, т. 1).

03.06.2022 начальник відділу кадрової роботи та державної служби Територіального управління ДБР звернулася із рапортом на ім`я директора та Відділу внутрішнього контролю Територіального управління ДБР яким повідомила про отримання рапорту ОСОБА_1 від 03.06.2022 (а.с. 138, т. 1).

09.06.2022 керівник Управління внутрішнього контролю ДБР ОСОБА_2 звернувся до директора Територіального управління ДБР із службовою запискою № 203/10-10/6/22 від 09.06.2022 у якій повідомив, що позивачем 02.06.2022 надано до відділу кадрової роботи та державної служби витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 134 про зарахування його до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 01.06.2022 (а.с. 135-136, т.1).

На підставі службової записки від 09.06.2022 № 203/10-10/6/22 Державним бюро розслідувань прийнято наказ від 09.06.2022 № 264 «Про проведення службового розслідування» (а.с. 133, т.1).

У наказі зазначено, що предметом службового розслідування повинно стати можливе невиконання чи неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, порушення ним Правил професійної етики працівників ДБР та інших вимог, встановлених нормативно правовими актами. Термін проведення службового розслідування визначено з 10.06.2022 по 09.07.2022.

За результатом службового розслідування складено Висновок службового розслідування (затверджено 10.08.2022). (а.с. 123 - 132, т. 1).

Цим висновком задокументовано у діях ОСОБА_1 ознаки дисциплінарного проступку.

Зібрані під час службового розслідування матеріали стосовно позивача направлено до Дисциплінарної комісії ДБР.

30.08.2022 Дисциплінарна комісія ДБР провела засідання на якому затверджено висновок від 30.08.2022 № 20-дск "Про наявність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення" (а.с. 144-153, т. 2).

Висновком від 30.08.2022 № 20-дск встановлено в діях ОСОБА_1 ознаки дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 2.1, 2.13 Правил професійної етики працівників Державного бюро розслідувань, а також пункту 13 Контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 06.12.2021 та рекомендовано накласти (застосувати) до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в Державному бюро розслідувань (а.с. 152, т. 2).

Висновок від 30.08.2022 № 20-дск надіслано відповідачу для ухвалення рішень за результатом дисциплінарного провадження щодо позивача (вих. № 658/10-13/22дск від 01.09.2022).

Наказом від 08.09.2022 № 418-ос/вс «Про накладення (застосування) дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в Державному бюро розслідувань (а.с. 97-зворот, т.1).

Із тексту цього наказу встановлено, що підставою для його прийняття стало вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні пунктів 2.1, 2.13 Правил професійної етики працівників ДБР, затверджених рішенням Ради громадського контролю при ДБР від 15.01.2021 та введених в дію наказом ДБР від 16.01.2021 № 30, а також пункту 13 Контракту про проходження служби від 06.12.2021.

Відповідачем 30.09.2022 оформлено подання про звільнення позивача зі служби (а.с. 98, т. 1).

Наказом відповідача від 30.09.2022 № 476-ос/вс «Про звільнення ОСОБА_1 » виконано (реалізовано) накладене наказом від 08.09.2022 № 418-ос/вс дисциплінарне стягнення та звільнено позивача зі служби в ДБР у запас із 30.09.2022 з достроковим розірванням контракту від 06.12.2021 № 78 (а.с. 96 - 97, т.1).

У наказі від 30.09.2022 № 476-ос/вс підставою його прийняття вказано: висновок дисциплінарної комісії ДБР від 30.08.2022 № 20-дск «Про наявність у діях працівника ДБР проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення», наказ ТУ ДБР «Про накладення (застосування) дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » від 08.09.2022 № 418-ос/вс, подання про звільнення від 30.09.2022.

Позивач із вказаними наказами про застосування та виконання щодо нього дисциплінарного стягнення не погодився, тому із цим адміністративним позовом звернувся до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується такими мотивами.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопада 2015 року № 794-VIII (далі - Закон № 794-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 794-VIII до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Згідно ч. 6 ст. 14 Закону № 794-VIII порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 (далі - Положення № 743).

Відповідно до п. 32 Положення № 743 особи рядового та начальницького складу зобов`язані: чесно і сумлінно додержуватися присяги, Конституції та законів України; добросовісно і в повному обсязі виконувати покладені на них згідно із займаною посадою службові обов`язки, накази безпосередніх та прямих керівників (начальників); додержуватися правил професійної етики; звертатись із службових питань до свого безпосереднього керівника (начальника) і з його дозволу - до прямого керівника (начальника), з особистих питань - до свого керівника (начальника) відповідно до повноважень; доповідати своїм безпосереднім керівникам (начальникам) про події та обставини, що стосуються виконання службових обов`язків, а також про зроблені їм іншими керівниками (начальниками) зауваження.

За протиправні дії чи бездіяльність під час виконання службових обов`язків особи рядового та начальницького складу несуть відповідальність згідно із законом (п. 29 Положення № 743).

Відповідно до п. 1 та 6 ч. 4 ст. 25 Закону № 794-VIII підставами для притягнення працівника Державного бюро розслідувань до дисциплінарної відповідальності є: невиконання чи неналежне виконання обов`язків; порушення правил професійної етики.

Згідно абз. 2 ч. 6 ст. 14 Закону № 794-VIII та абз. 2 п. 29 Положення № 743 на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених Законом № 794-VIII.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі «Дисциплінарний статут»).

Цей Статут визначає, з поміж іншого, сутність службової дисципліни, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється в тому числі й на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог (абз. 1-2 преамбули Дисциплінарного статуту).

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - це дотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, Присяги, наказів керівників.

Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни особи незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством.

Вчинення дисциплінарного проступку є підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Частиною першою, другою та третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни яке застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання особи, яка його вчинила, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до особи, вина якої у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або яка діяла у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в ДБР.

Аналізуючи процитовані норми Закон № 794-VIII та Дисциплінарного статуту суд зауважує, що під час перебування на службі у ДБР позивач був носієм обов`язку неухильно дотримуватися положень нормативно-правових актів, що регламентують діяльність ДБР, правил професійної етики, а також професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків та контракту.

Невиконання чи неналежне виконання обов`язків може бути підставою для кваліфікації такої поведінки дисциплінарним проступком.

У свою чергу, вчинення дисциплінарного проступку є підставою для застосування дисциплінарного стягнення одним із видів якого є звільнення із служби в ДБР дисциплінарне стягнення, що застосоване до позивача.

Визначаючись щодо правомірності застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення суд зазначає, що законним можна вважати дисциплінарне стягнення яке застосовано за умови об`єктивного та повного встановлення у діяннях особи складу дисциплінарного проступку та із дотриманням процедури визначеної законодавством.

Безперечно, допущення під час дисциплінарного провадження порушень його процедури, які можна вважати незначними не у кожному випадку є самостійною підставою для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, адже такі порушення не у кожному випадку впливають на результати провадження та проведеного у його межах дисциплінарних процедур. Однак коли йдеться про порушення фундаментальних гарантій під час притягнення до дисциплінарної відповідальності, вони не можуть бути залишені поза увагою, адже в іншому випадку втрачатиметься сама їхня суть.

Надаючи оцінку процедурі проведення щодо позивача службового розслідування, розгляду матеріалів службового розслідування Дисциплінарною комісією та прийняття рішення про застосування та виконання дисциплінарного стягнення, суд враховує, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування дисциплінарного стягнення (ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших службовців, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Більш детально процедура службового розслідування щодо працівників ДБР унормована Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань затверджена наказом ДБР від 14.01.2020 № 9 (із змінами внесеними наказом від 25.03.2022 № 141).

У підпункті 1 пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 9 передбачено, що однією із підстав для проведення службового розслідування є наявність даних про невиконання чи неналежне виконання працівником ДБР своїх службових обов`язків.

Судом встановлено, що передумовою для призначення службового розслідування у спірних правовідносинах стало те, що 03.06.2022 позивач звернувся із рапортом на ім`я директора ТУ ДБР та повідомив, що із 01.06.2022 його призвано за мобілізацією на військову службу та зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначено на посаду офіцера резерву 1 запасного взводу 35 запасної роти (а.с. 139, т. 1).

Після цього 03.06.2022 начальник відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР звернулася із рапортом на ім`я директора та Відділу внутрішнього контролю Територіального управління ДБР яким повідомила про отримання рапорту ОСОБА_1 від 03.06.2022 (а.с. 138, т. 1).

09.06.2022 керівник Управління внутрішнього контролю ДБР звернувся до директора ДБР із службовою запискою № 203/10-10/6/22 від 09.06.2022 у якій повідомив, що позивачем 02.06.2022 надано до відділу кадрової роботи та державної служби витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 134 про зарахування його до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 01.06.2022 (а.с. 135-136, т.1).

На підставі службової записки від 09.06.2022 № 203/10-10/6/22 Державним бюро розслідувань прийнято наказ від 09.06.2022 № 264 «Про проведення службового розслідування» (а.с. 133, т.1). У наказі зазначено, що предметом службового розслідування повинно стати можливе невиконання чи неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, порушення ним Правил професійної етики працівників ДБР та інших вимог, встановлених нормативно правовими актами. Термін проведення службового розслідування визначено з 10.06.2022 по 09.07.2022.

Узагальнюючи наведені факти, які передували прийняттю наказу від 09.06.2022 № 264 суд зазначає, що підстави призначення щодо ОСОБА_1 службового розслідування знайшли своє підтвердження, адже отримання інформації про припинення виконання позивачем своїх посадових обов`язків обумовило необхідність більш детального з`ясування пов`язаних із цим обставин.

Відповідно до пункту 1 розділу 4 Інструкції № 9 службове розслідування відносно працівників ДБР проводиться управлінням внутрішнього контролю Бюро.

Згідно пункту 1 розділу 8 Інструкції № 9 за результатом службового розслідування складається висновок який підписується особами які його проводили.

Одним із елементів тексту висновку є відомості про положення законів та інших нормативно - правових або розпорядчих документів які було порушено працівником ДБР (п.п. 6 п. 2 розділу 8 Інструкції № 9).

Із матеріалів справи встановлено, що службове розслідування проведено службовцями Управління внутрішнього контролю ДБР і за його результатом оформлено Висновок службового розслідування (затверджено 10.08.2022). (а.с. 123 - 132, т. 1). Цим висновком задокументовано у діях ОСОБА_1 ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 8 розділу 8 Інструкції № 9 після затвердження висновку Управління внутрішнього контролю Бюро у п`ятиденний строк передає до Дисциплінарної комісії Бюро усі зібрані матеріали.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону № 794-VIII дисциплінарна комісія на підставі службового розслідування, що проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що 30.08.2022 Дисциплінарна комісія ДБР провела засідання на якому було обговорено матеріали службового розслідування проведеного відносно ОСОБА_1 . Як наслідок ухвалено рішення про рекомендування накласти (застосувати) до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в ДБР (а.с. 141 - 143, т. 2) .

Після цього, Дисциплінарною комісією затверджено висновок від 30.08.2022 № 20-дск "Про наявність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення" (а.с. 144-153, т. 2).

Висновком від 30.08.2022 № 20-дск встановлено в діях ОСОБА_1 ознаки дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 2.1, 2.13 Правил професійної етики працівників Державного бюро розслідувань, а також пункту 13 Контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 06.12.2021 та рекомендовано накласти (застосувати) до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в Державному бюро розслідувань (а.с. 152, т. 2).

Оглянувши висновок від 30.08.2022 № 20-дск в цілях дослідження та перевірки доводів відповідача про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку суд встановив, що порушення вчинення якого поставлено у вину позивачу полягало у призові ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією. На думку відповідача, такий призов можливий виключно через процедуру звільнення зі служби у Державному бюро розслідувань з подальшим відновленням позивача на військовому обліку військовозобов`язаних у Службі безпеки України (за місцем попередньої роботи). Обґрунтовуючи свої міркування відповідач зіслався на Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" норми якого відносять позивача до числа осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану навіть за власним бажанням (а.с. 149, т. 2).

З поміж іншого у висновку зазначено, що 03.06.2022 начальником відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Краматорську нарочно отримано рапорт ОСОБА_1 (вх. № 71/13-06/22 від 03.06.2022. Цим рапортом позивач повідомив, що наказом Міністерства оборони України від 01.06.2022 № 134 він із 01.06.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. До рапорту ОСОБА_1 додав копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 134.

Після призову позивача на військову службу, за місцем його роботи у ДБР документувались факти відсутності ОСОБА_1 на робочому місці. Зокрема до матеріалів службового розслідування долучено акти про відсутність працівника на робочому місці від 06.06.2022, від 07.06.2022, від 08.06.2022, від 09.06.2022, від 10.06.2022. від 13.06.2022, від 14.06.2022, від 15.06.2022, від 16.06.2022 та від 17.06.2022 (а.с. 214-233, т. 1). Цими актами відповідачем було задокументовано відсутність позивача на службі в ДБР у період з 06.06.2022 по 17.06.2022.

Як наслідок у висновку зазначено, що ОСОБА_1 самовільно залишив розташування постійного місця дислокації ТУ ДБР у АДРЕСА_1 , що і стало причиною визнання такої поведінки дисциплінарним проступком та підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому, Дисциплінарна комісія зіславшись на норми Законів України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про військовий обов`язок та військову службу" та "Про Державне бюро розслідувань" зазначила, що позивач не підлягав призову на військову службу навіть за власним бажанням та станом на 01.06.2022 був знятий із загального обліку військовозобов`язаних і перебував на спеціальному обліку у ТУ ДБР у м. Краматорську.

Додатково у висновку від 30.08.2022 № 20-дск вказано про порушення процедури військового обліку позивача та його мобілізації. Виходячи із вжитих у висновку формулювань, порушення полягали у безпідставному виключенні позивача 26.05.2022 з військового обліку в Управлінні СБУ у Вінницькій області з огляду на те, що він був знятий із цього обліку 05.01.2022, формальному та поверхневому проведенні комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційних процедур, тощо (а.с. 148-149, т. 2).

У підсумку, призов позивача на військову службу та припинення у зв`язку із цим виконання обов`язків за посадою у Територіальному управлінні ДБР відповідачем кваліфіковано як порушення 2.1, 2.13 Правил професійної етики працівників Державного бюро розслідувань, а також пункту 13 Контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 06.12.2021. На думку Дисциплінарної комісії порушення полягали у недотримання принципу законності та дисциплінованості Правил професійної етики ДБР, що виявилось в ігноруванні Присяги особи рядового і начальницького складу ДБР, систематичному невиконанні умов контракту про проходження служби у ДБР від 06.12.2021 (в частині, що стосується неухильного дотримання положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, дотримання службової дисципліни, сумлінному дотриманні вимог присяги, сумлінного виконання наказів, розпоряджень, доручень, вказівок керівника (начальника).

Відтак, основним при перевірці доводів відповідача є питання про те, чи можна вважати призов позивача на військову службу дисциплінарним проступком у виді неналежного виконання обов`язків на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську.

Визначаючись щодо вказаних питань, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

При цьому, згідно абзацу 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані працівники Державного бюро розслідувань.

Із долученої до матеріалів справи копії військового квитка позивача серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 знято із військового обліку УСБУ у Вінницькій області 05.01.2022 (а.с. 168, т.1).

При цьому у висновку Дисциплінарної комісії від 30.08.2022 зазначено, що УСБУ у Вінницькій області прийнято наказ № 92-ос про виключення позивача з військового обліку в Управлінні лише 26.05.2022 у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом в Збройні Сили України. Підставою для прийняття наказу від 26.05.2022 № 92-ос став лист Головного оперативного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2022 № 304/620. Після цього, 31.05.2022 командир військової частини НОМЕР_1 надіслав письмову згоду до ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що підполковник запасу ОСОБА_1 був попередньо вивчений та відібраний для проходження військової служби у вказаній частині та просив направити вказаного військовослужбовця для подальшого проходження служби до в/ч НОМЕР_1 . В подальшому, 01.06.2022 т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № 12/1528 від 01.06.2022 згідно якого ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби за мобілізацією та призваний до Збройних Сил України та згідно припису від 01.06.2022 № 1316 направлений у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 . І вже 03.06.2022 відповідач отримав рапорт ОСОБА_1 (вх. № 71/13-06/22) у якому він повідомив про те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 134 його зараховано до списків особового складу частини на посаду офіцера резерву 1 запасного взводу 35 запасної роти.

Проаналізувавши вказані обставини суд, насамперед, зауважує що правова оцінка процедури військового обліку та мобілізації позивача, а також діям Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира військової частини НОМЕР_1 не могла надаватися у рамках проведених щодо позивача дисциплінарних процедур (під час проведення службового розслідування та розгляду його матеріалів Дисциплінарною комісією).

У наказі від 09.06.2022 № 264 «Про проведення службового розслідування» окреслено, що предметом службового розслідування повинно стати можливе невиконання чи неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, порушення ним Правил професійної етики працівників ДБР та інших вимог, встановлених нормативно правовими актами (а.с. 133, т.1).

Із урахуванням предмету спору та характеру спірних правовідносин у цій справі, суд теж не наділений повноваженнями здійснити судовий контролю щодо порядку військового обліку та мобілізації позивача, адже вказані питання виходять за межі правовідносин публічної служби, які існували між позивачем та відповідачем.

Виходячи із обставин цієї справи, позивач не ставить під сумнів правомірність його мобілізації та вступу на військову службу. Відтак, у разі якщо відповідач вважає незаконними рішення чи дії суб`єктів дотичних до військового обліку позивача та його мобілізації, він вправі ініціювати перевірку цих фактів у адміністративній чи кримінально - правовій площині, а не у формі дисциплінарного провадження щодо позивача.

Вважаючи, що вступ позивача на військову службу міг відбутися виключно через процедуру звільнення із органів ДБР і, як наслідок, кваліфікувавши поведінку ОСОБА_1 , яка судячи із встановлених обставин полягала у припиненні виконання службових обов`язків у ДБР у зв`язку із його зарахуванням наказом від 01.06.2022 № 134 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , як порушення дисципліни та правил етики, відповідачем здійснено документування фактів відсутності позивача на робочому місці.

Зокрема із посиланням на акти про відсутність працівника на робочому місці від 06.06.2022, від 07.06.2022, від 08.06.2022, від 09.06.2022, від 10.06.2022. від 13.06.2022, від 14.06.2022, від 15.06.2022, від 16.06.2022 та від 17.06.2022, відповідач стверджував про невиконання позивачем його трудових (службових) обов`язків у ДБР у період з 06.06.2022 по 17.06.2022.

У підсумку невиконання позивачем обов`язків на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську у зв`язку із призовом на військову службу кваліфіковано як недисциплінованість та порушення правил професійної етики (принципів законності та дисциплінованості) та обов`язків позивача за контрактом про проходження служби. Це й стало підставою для прийняття наказу від 08.09.2022 № 418-ос/вс "Про накладення (застосування) дисциплінарного стягнення щодо ОСОБА_1 " та наказ від 30.09.2022 № 476-ос/вс "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Оцінюючи причини із яких позивач припинив виконувати свої обов`язки старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу Територіального управління ДБР суд враховує, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб строк дії якого в подальшому продовжувався.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина перша); оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України (частина друга); держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (ч. 1 ст. 65 Конституції України).

Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави.

Розглядаючи справи щодо окремих аспектів статусу військовослужбовців, Конституційний Суд України вказував, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Такі ж висновки містяться у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019.

Натомість, як встановлено при розгляді цієї справи, відповідач вступ позивача на військову службу та припинення у зв`язку із цим виконання обов`язків на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, кваліфікував як вчинений ним дисциплінарний проступок, вважаючи, що працівник ДБР не вправі за власним бажанням долучатися до виконання Конституційного обов`язку. Таким підходом відповідача проігнорував встановлені для військовослужбовців гарантії, які покликані забезпечити повагу до військовослужбовців будь-яких категорій, статус яких обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальні права. В загальному обсяг цих гарантій унормований Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". При цьому згадані гарантії поширюються не лише на сферу соціального захисту військовослужбовців, але й на їх трудові (службово - трудові) правовідносини.

Підсумовуючи, суд вважає неправомірним висновок відповідача про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку як підстави для накладення (застосування) та виконання дисциплінарного стягнення, адже вступ позивача на військову службу є підставою для надання йому додаткових гарантій, а не застосування негативних наслідків у формі притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в Державному бюро розслідувань.

Суд зауважує, що одна із таких гарантій передбачена нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що теж відповідачем не враховано.

Зокрема згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Наведеній нормі кореспондують приписи ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч. 3 та 4 ст.119 КЗпП України.

При цьому суд не вбачає перешкод для субсидіарного застосування норм Кодексу законів про працю України до правовідносин публічної служби позивача, адже нормами частини 5 ст. 14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" передбачено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

До того ж, встановлені частинами 3 та 4 ст.119 КЗпП України гарантії нормою частини 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" поширено на усіх громадян України, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану.

Враховуючи обставини звільнення позивача зі служби, відповідачем порушено гарантії щодо збереження його місця роботи та посади на строк до закінчення воєнного стану або до дня фактичного звільнення позивача із військової служби, які передбачені ст. 119 КЗпП України. Відтак, беручи до уваги відсутність у діях позивача складу дисциплінарного проступку як обов`язкової умови притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у виді звільнення зі служби, а також істотне порушення наданих йому нормами трудового законодавства гарантій під час проходження військової служби, оскаржені накази відповідача "Про накладення (застосування) дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 " від 08.09.2022 № 418-ос/вс та "Про звільнення ОСОБА_1 " від 30.09.2022 № 476-ос/вс є протиправними та підлягають скасуванню.

Окремо суд звертає увагу на порушенні норм Дисциплінарного статуту при виконанні дисциплінарного стягнення про звільнення позивача зі служби в Державному бюро розслідувань. Як зазначалося раніше, позивач на момент незаконного звільнення був відсутнім на службі у ДБР із поважних причин, адже проходив у цей час військову службу.

Згідно ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини особи за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту.

Дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу (ч. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту).

Особливості доведення до службовця наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про виконання дисциплінарного стягнення, під час дії воєнного стану, унормовані ст. 30 Дисциплінарного статуту.

У разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

У разі встановлення поважних причин відсутності поліцейського до наказу по особовому складу, яким виконується застосоване до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції, вносяться зміни щодо дати його виконання.

Відтак, враховуючи, що на момент прийняття оскаржених наказів позивач був відсутнім на службі із поважних причин, суд погоджується із аргументами позову про недопустимість виконання наказу про звільнення ОСОБА_1 в цей період. Однак вказані порушення норм Дисциплінарного статуту не можуть вважатися самостійними підставами для визнання звільнення незаконним та поновлення на службі, адже абзацом 2 частини 3 ст. 30 Дисциплінарного статуту передбачено, що відсутність службовця на службі з поважних причин в період виконання застосованого щодо нього дисциплінарного стягнення є лише підставою для зміни дати його виконання, а не для визнання звільнення неправомірним в цілому.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235, ст. 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось неправомірно, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Правило аналогічного змісту містить і пункт 67 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань в силу якого у разі незаконного звільнення із служби особи рядового та начальницького складу така особа підлягає поновленню на посаді, яку займала раніше, або призначенню на іншу рівнозначну посаду.

Отже, оскільки звільнення позивача відбулося без визначених законодавством підстав та із порушенням встановлених Законом гарантій, таке звільнення вважається протиправним, наслідком чого є поновлення ОСОБА_1 на посаді із якої його неправомірно звільнено, а саме на посаді: "старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську".

Щодо дати із якої позивач підлягає поновленню.

Із пункту 1 наказу "Про звільнення ОСОБА_1 " від 30.09.2022 № 476-ос/вс встановлено, що позивача вирішено звільнити 30.09.2022 (а.с. 13, т. 1).

Відповідно до норми абзацу 2 пункту 13 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань останнім днем проходження служби у Державному бюро розслідувань вважається день звільнення особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань відповідно до наказу Державного бюро розслідувань по особовому складу.

Відтак, 30.09.2022 вважається останнім днем проходження позивачем служби у ДБР, а 01.10.2022 - перший день незаконного звільнення.

Тому, позивач підлягає поновленню на посаді з якої його незаконно звільнено із 01.10.2022.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України до питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, належить, зокрема, питання щодо наявності підстав допустити рішення до негайного виконання.

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 371 КАС України суд зобов`язаний звернути до негайного виконання рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Суд зауважує, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України та процесуальним Законом до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Водночас слід звернути увагу, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання про це наказу, що дає можливість незаконно звільненій особі приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Однак при розгляді цієї справи встановлено, що на момент ухвалення судом рішення про поновлення позивача на посаді він проходить службу у Збройних Силах України, звільнення із якої може відбутися виключно у порядку та із підстав визначених Законом. Тому, фактичний допуск ОСОБА_1 до виконання обов`язків на посаді із якої його неправомірно звільнено може відбутися не раніше правомірного припинення ним виконання військового обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Надавши оцінку предмету адміністративного позову ОСОБА_1 суд зауважує, що позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ним не заявлено.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд не встановив факту їх понесення сторонами.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську від 08.09.2022 № 418-ос/вс "Про накладення (застосування) дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ".

Визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську від 30.09.2022 № 476-ос/вс "Про звільнення ОСОБА_1 "

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську з 01.10.2022.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську з 01.10.2022 допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;
Відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську - вул. Героїв України, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84301, ;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань - вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович