Справа № 420/13571/22
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеська міська рада, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Жорнова Павла Вікторовича від 14.09.2022 року ВП №69425907 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 сплачену в рамках виконавчого провадження №69852754 суму штрафу у розмірі 1 700,00 грн. та виконавчого збору у розмірі 269,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа №522/5675/18 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_2 , про приведення об`єкту нерухомого майна у попередній стан.

06.12.2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси було задоволено позов Одеської міської ради. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2020 року №51763787, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Денисом Володимировичем, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, загальною площею 120,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами та за власний рахунок привести об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, загальною площею 120,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану - відповідно до технічного паспорту за №9171 6725 1101 від 17.02.2017 року.

20.07.2022 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №69425907 на підставі виконавчого листа від 27.06.2022 року №522/5675/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

При цьому 14.09.2022 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року по справі №522/5675/18.

Разом з тим, позивач не погоджується із постановою про накладення штрафу та вважає її протиправною, оскільки вона не була обізнана навіть про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження. Також позивач посилається на те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси нею було не виконано з поважних причин. Так виконання рішення суду передбачає її особисту присутність, водночас через введення в України воєнного стану позивач була змушена переїхати до Америки, де знаходиться з 26.02.2022 року по сьогоднішній день.

11.10.2022 року ухвалою суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеська міська рада, було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) в порядку, визначеному ст. 262 ч. 5 КАС України за наявними у справі матеріалами.

01.11.2022 року від Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що постанова про накладення штрафу на позивача є законною, оскільки ОСОБА_1 не були виконано вимоги виконавчого листа та не надано пояснення щодо неможливості його не виконання.

04.11.2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеської міської ради, до суду надійшли письмові пояснення по суті спірних правовідносин (а.с. 115-123), з який вбачається, що третя особа позов не визнає та заперечує проти його задоволення.

02.11.2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 104-108), заперечень на яку відповідачем подано не було.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року провадження у справі було зупинено та в подальшому поновлено 28.12.2022 року.

Ухвалою суду від 28.12.2022 року провадження в адміністративній справі №420/13571/22 було зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України до набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року по справі №522/5675/18.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 року було скасовано та направлено адміністративну справу №420/13571/22 до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року адміністративну справу №420/13571/22 було прийнято до провадження та продовжено розгляд справи.

Судом у справі встановлено наступне.

06.12.2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси було задоволено позов Одеської міської ради. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2020 року №51763787, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Денисом Володимировичем, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, загальною площею 120,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами та за власний рахунок привести об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, загальною площею 120,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану - відповідно до технічного паспорту за № НОМЕР_1 від 17.02.2017 року (а.с. 23-29, 62-69).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду та вважаючи його протиправним ОСОБА_1 оскаржила його до Одеського апеляційного суду.

28.02.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року по справі №522/5675/18 було залишено без руху.

14.06.2022 року Одеським апеляційним судом по справі №522/5675/18 було повернуто ОСОБА_1 апеляційну скаргу.

27.06.2022 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по справі №522/5675/18 (а.с. 100-101).

Постановою Верховного Суду від 14.09.2022 року було задоволено касаційну скаргу позивача, ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року скасовано, а справу №522/5675/18 направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Водночас 20.07.2022 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №69425907 на підставі виконавчого листа від 27.06.2022 року №522/5675/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

При цьому у вказаній постанові зазначено боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідачем постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року №69425907 було направлено рекомендованим поштовим відправленням (трек номер 13) на поштову адресу ОСОБА_1 , яка вказана у виконавчому документі (65031, м. Одеса, вул. Лізи Чайкіної, 18).

Водночас зазначена поштова кореспонденція не була вручена позивачу із незалежних від відповідача підстав, та була повернута до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

14.09.2022 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено акт щодо перевірки виконання ОСОБА_1 вимог виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м.Одеси від 27.06.2022 року по справі №522/5675/18. В акті вказано, що виходом за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 23 встановлено, що боржник умови виконавчого листа не виконала, на адресу відділу ДВС від боржника пояснень щодо виконання умов виконавчого листа не надходило (а.с. 95).

З огляду на зазначене 14.09.2022 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 1700, 00 грн. за невиконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року по справі №522/5675/18 (а.с. 16-17, 96-97).

Разом з тим, позивач не погодилась із постановою про накладення штрафу та, вважаючи її протиправною, звернулась до суду з адміністративними позовом у справі №420/13571/22.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон України №1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.74 Закону України №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно частин 2 та 3 статті 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк (протягом 10 робочих днів) без поважних причин.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення протягом визначеного частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII, проте не зробив цього.

Стаття 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює процедуру надсилання документів виконавчого провадження.

Так, відповідно до частини першої згаданої статті копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідачем постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року №69425907 було направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням (трек номер 13) на поштову адресу ОСОБА_1 , яка вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_2 ). Водночас зазначена поштова кореспонденція не була вручена позивачу із незалежних від відповідача підстав та була повернута до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Зазначені обставини на думку суду вплинули на можливість ОСОБА_1 виконати вимоги виконавчого листа та/або надати відповідні пояснення, щодо неможливості його виконання, оскільки позивач не була обізнана про відкриття виконавчого провадження та про наявність вимоги державного виконавця вчинити дії на виконання рішення суду.

Частиною першої статті 75 Закону України Про виконавче провадження закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 10.09.2019 року по справі №0840/3476/18, від 19.09.2019 року по справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 року по справі №420/70/19 та відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

При цьому надаючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.01.2020 у справі №640/9234/19.

Таким чином, приймаючи рішення про наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу, державний виконавець зобов`язаний не лише встановити сам факт невиконання рішення, а й встановити причини та впевнитися у відсутності поважних причин його невиконання.

При цьому суд зауважує, що "поважність причин" це оціночне поняття. Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Як на поважну причину, що унеможливила виконати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року по справі №522/5675/18 позивач вказував на запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, що змусило її евакуюватись до США. При цьому вимоги виконавчого листа про зобов`язання ОСОБА_1 власними силами та за власний рахунок привести об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, загальною площею 120,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану - відповідно до технічного паспорту за №9171 6725 1101 від 17.02.2017 року потребують особистої участі позивача, та не можуть бути здійсненні іншою особою за відсутності позивача в Україні, оскільки саме вона має доступ до приміщення.

Суд погоджується з позивачем, що наведені нею обставини є поважною причиною, що зумовили невиконання рішення суду у встановлений строк.

При цьому за час розгляду справи сторонами не надано доказів, які б свідчили про навмисне невиконання ОСОБА_1 вимог виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 27.06.2022 року по справі №522/5675/18.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що у державного виконавця не було законних підстав для винесення постанови від 14.09.2022 року ВП №69425907 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин, а відтак адміністративний позов про визнання протиправною та скасування спірної постанови підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 сплачену в рамках виконавчого провадження №69852754 суму штрафу у розмірі 1700, 00 грн.. та виконавчого збору у розмірі 269,00 грн.. суд зауважує наступне.

Механізм повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182) (далі - Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 5 Порядку №787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Так предметом адміністративної справи №420/13571/22 є саме постанова старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.09.2022 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн., яка винесена в межах виконавчого провадження ВП №69425907.

Водночас позивач просить суд стягнути з відповідача суму штрафу та виконавчого збору, сплаченою нею в межах іншого виконавчого провадження, а саме №69852754.

Суд враховує твердження позивача, що виконавче провадження №69852754 було відкрито державним виконавцем на підставі постанови про накладення штрафу від 14.09.2022 року ВП №69425907, однак суд зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №69852754 позивачем в межах адміністративної справи №420/13571/22 не оскаржувалась, судом оцінка такій постанові не надавалась, така постанова судом протиправною не визнавалась.

Більш того, суд зауважує, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє. Так позивач із заявою про повернення їй суми штрафу та виконавчого збору, самостійно сплачених нею в межах виконавчого провадження №69852754 до відповідача не зверталась, судом зазначеним правовідносинам оцінка не надавалась, а тому такі позовні вимоги є передчасними та в межах розгляду адміністративної справи №420/13571/22 задоволенню не підлягають.

Інші посилання учасників справи, покладені в обґрунтування власних правових позицій, не впливають на висновки суду в даній адміністративній справі.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення від 23.09.2022 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у сумі 992,40 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору з Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 72, 73, 77, 90, 241-246, 255, 257-262, 268-269, 272, 287, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65026, м. Одеса, Польський узвіз, 6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеська міська рада (65004, м. Одеса, площа Думська, 1) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.09.2022 року ВП №69425907 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 287 ч. 6, 293, 295 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Білостоцький