Справа № 308/2181/23
Суддя: Хамник М. М.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2181/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпат ської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, інспектора 4 роти батальйону УПП Мельничина Валерія Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАР №6480010 від 31.01.2023 року, винесену інспектором Мельничин В.В., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що інспектором не пред`явлено доказів вчинення ним даного правопорушення, а також проігноровані зауваження позивача, що вимога про зупинку була незаконною, а тому будь-які дії та рішення поліцейського є теж незаконними. Зазначає, що розгляду справи фактично не відбувалось, оскільки поліцейський отримав посвідчення водія та реєстраційний документ автомобіля і пішов до службового авто писати постанову без його участі і відома. Відповідно до вищевикладеного вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а винесення Постанови є безпідставним, оскільки винесена з недотриманням вимог ст. 245, 276, 280 КУпАП.

Зазначає, що після висловлення звинувачень, інспектор виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошено прізвища, імені та по батькові, посади посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Вважає, що своїми діями, інспектор грубо порушив вимоги ст.ст. 278,279 КУпАП.

Представник відповідача Котубей О.В. подав відзив на позов, в якому просить продовжити строк для надіслання відзиву та відмовити у задоволенні позову, зокрема, у зв`язку з тим, що 31.01.2023 року близько 02:22 екіпаж: патрульної поліції під час несення служби в місті Ужгороді на перехресті вул.Минайська та проспекту Свободи, помітили автомобіль «Аudi А6» номерний знак НОМЕР_1 , який порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 8.7.3. ґ ПДР України, тобто проїхав перехрестя на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги ч.2 ст.122 КУпАП. Водієм зазначеного автомобіля виявився ОСОБА_1 . Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.8.7.3.ґ ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Окрім того в ході спілкування у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога. В підсумку на ОСОБА_1 було складено протокол за ст. 130 КУпАП (керування ТЗ в стані наркотичного сп`яніння). Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. На підставі ст. 222 КУпАП інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції вказаної статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Представник відповідача зазначає, що твердження позивача, що він порушення ПДР не вчиняв, а докази його винуватості відсутності, вважає не обґрунтованим, оскільки відеозаписом з автомобільного реєстратора повністю спростовується позиція Позивача та підтверджується наявність складу адміністративного правопорушення.

Щодо розгляду справи на місці правопорушення представник відповідача вказує, що поліцейським було прийнято рішення по справі на місці вчинення адміністративного правопорушення відповідно до положень ст.258 КУпАП та відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395. Вказане узгоджується також з правовою позицією колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018).

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2023 відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання, призначене на 07.03.2023, 23.03.2023 не відбулось у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою.

Позивач в дане судове засідання не з`явився.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, разом з тим, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить суду відмовити у задоволенні позову.

В силу вимог ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 4статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6480010 від 31.01.2023 року, винесеної інспектором 4 роти батальйону УПП в Закарпатській області Мельничиним В.В., позивача, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно вказаної постанови, 31.01.2023 року близько 02:22 год в м. Ужгород на перехресті вул. Минайська та проспекту Свободи, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Аudi А6» номерний знак НОМЕР_2 , порушив ПДР України, а саме, пункт 8.7.3.ґ ПДР України, тобто проїхав перехрестя на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, у відповідності до положень ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.7.3. ґ Правил дорожнього руху передбачено, що жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

За порушення водієм зазначених вимог Правил дорожнього руху, передбачено адміністративну відповідальність.

Так, у відповідності до положень ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Вимогами п.2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті126, частинами першою, другою і третьою статті127, статтями128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Суд при цьому не приймає до уваги наведені позивачем у його заяві твердження, оскільки, виходячи з вище приведеного правового обґрунтування, вони не впливають на законність дій відповідача та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ч.1ст.247 КУпАП).

Визначення доказів міститься уст. 251 КУпАП, якою визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихст.255 КУпАП.

Статтею 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з грубими порушеннями вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, оскільки інспектор поліції при складанні постанови не врахував його зауважень та пояснень, не додав доказів правопорушення, не допитав свідків, та вважає що факт порушення оснований на припущеннях. Разом з тим, вказане спростовується відеозаписом, який долучено до відзиву на позов, яким, зокрема, підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Також у даній справі позивачем не було доведено, а судом не встановлено порушень при прийнятті оскаржуваної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи, що відповідач діяв у порядку, передбаченому процесуальним законом, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови інспектора серії ЕАР №6480010 від 31.01.2023 року, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.77,90,262,286 КАС України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, інспектора 4 роти батальйону УПП Мельничина Валерія Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Закарпатській області 88006, м.Ужгород, вулиця О. Кошового, 2.

Відповідач: Інспектор капрал поліції Мельничин Валерій Васильович - Інспектор 4роти, батальйону УПП 88006, м. Ужгород, вулиця О. Кошового, 2

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник