Справа № 420/4959/20
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/4959/20

Головуючий першої інстанції Аракелян М.М.

Час та місце ухвалення судового рішення « 12:32», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 04.11.2022р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.07.2011р. №186-VI «Про відміну рішення сільської ради від 26.11.2008р. №295-V в частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення відповідача про скасування рішення Випаснянської сільської ради щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку орган місцевого самоврядування не може скасувати власне рішення, адже на його підставі виникли правовідносини, пов`язані із реалізацією прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , який категорично заперечує проти їх зміни чи припинення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2022р. позов задоволений з підстав того, що у Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не було правових підстав для скасування рішення від 26.11.2008р. №295-V в частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Крім того, позивачем пропущений строку звернення до суду з поважних причин.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду. Крім того, зазначає, що позивач не реалізував своє право на розробку проекту землеустрою та не надав до сільської ради на погодження проект землеустрою, а тому у зв`язку з відсутністю факту виконання спірного рішення, та відсутністю факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, відповідачем правомірно скасовано спірне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.11.2008р. №295-V, відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 118 Земельного кодексу України, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,39 га по передачі у власність гр. ОСОБА_1 , в тому числі 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,14га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , з земель житлової та громадської забудови Випаснянської сільської ради. /т.1 а.с.13/

Рішенням виконавчого комітету Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 19.05.2011р. №83, відповідно до ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» направлено попередження гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 про невиконання рішень Випаснянської сільської ради №187-V і №188-V від 29.11.2007р. та №295-V від 26.11.2008р.; зобов`язано гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 в місячний термін надати до сільської ради підтверджуючі документи щодо виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. /т.1, а.с.16/

Рішенням Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 06.07.2011р. №186-VI, на підставі рішення Виконавчого комітету Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 19.05.2011р. №83, листа виконавчого комітету Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 31.05.2011р. №244, п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12 Земельного кодексу України, скасовано рішення Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.11.2008р. №295-V в частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,39 га по передачі її у власність, в тому числі 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,14га для ведення особистого селянського господарства;

переведено зазначену земельну ділянку до земель запасу Випаснянської сільської ради, а саме землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. /т.1 а.с.105/

24.12.2017р. створено Мологівську об`єднану територіальну громаду, до складу якої входять села Молога, Бикоза, Нове, Садове, Андріївка, Розкішне, Випасне, Сухолужжя.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про скасування рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (надалі ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст.3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.ч.1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997р. №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується; б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

У п.18 ст.4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Пунктом 19 ст.4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.11.2008р. №295-V, відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 118 Земельного кодексу України, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,39га по передачі її у власність гр. ОСОБА_1 , в тому числі 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,14га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , з земель житлової та громадської забудови Випаснянської сільської ради. /т.1 а.с.13/

Підставою для ухвалення вищезазначеного рішення слугувала заява ОСОБА_1 про надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, апеляційним судом згідно матеріалів справи встановлено, що в зв`язку з не наданням ОСОБА_1 до Випаснянської сільської ради на затвердження проекту відведення земельної ділянки, виконавчим комітетом Випаснянської сільської ради було прийнято рішення від 19.05.2011р. №83 «Про попередження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про невиконання рішень Випаснянської сільської ради №187-V, №188-V від 29.11.2007р., №295-V від 26.11.2008р.». Зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін надати до сільської ради підтверджуючи документи щодо виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельних ділянок. При невиконанні рішення земельні ділянки підлягають вилученню. /т.1 а.с.16/

Листом від 31.05.2011р. №244 Випаснянська сільська рада проінформувала ОСОБА_1 про прийняття на засіданні виконавчого комітету сільської ради рішення від 19.05.2011р. №83 «Про попередження ОСОБА_1 щодо не виконання рішення Випаснянської сільської ради №295-V від 26.11.2008р.».

Рішенням Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 06.07.2011р. №186-VI на підставі п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.12 Земельного кодексу України, скасовано рішення Випаснянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.11.2008р. №295-V в частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,39 га по передачі її у власність, в тому числі 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,14га для ведення особистого селянського господарства; переведено зазначену земельну ділянку до земель запасу Випаснянської сільської ради, а саме землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. /т.1 а.с.105/

При цьому, 06.07.2011р. на засіданні сесії в ході якого було скасовано спірне рішення ОСОБА_1 був присутній та висловив своє непогодження із даним проектом рішення, що зафіксовано в протоколі сесії. /т.1 а.с.106-112/

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Разом з тим, позивачем на підтвердження доводів позовних вимог не надано до суду доказів реалізації свого права на розробку проекту землеустрою та надання до сільської ради на погодження проекту землеустрою.

Так, в матеріалах справи відсутні докази про подання позивачем у встановлений строк до сільської ради проекту землеустрою.

Вищезазначене свідчить про нереалізацію ОСОБА_1 спірного рішення відповідача шляхом розробки проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо встановлення факту реалізації, виконання скасованого рішення; наявності факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Поряд з цим, у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 не було пропущено строку на звернення до суду із позовною заявою, оскільки відповідачем не надано доказів своєчасного отримання спірного рішення позивачем, що відповідає приписам ст.122 КАС України.

Колегія суддів вважає такі твердження суду першої інстанції необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 , звернувся з позовом до суду майже через одинадцять років з моменту його прийняття, тобто з пропуском строків, встановлених нормами процесуального закону.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі №600/4491/21-а відзначив, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів звертає увагу, також, на висновки Великої Палати Верховного Суду у питанні поновлення строків (від 28.07.2022 у справі №9901/611/19), за якими поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Вищевказаний підхід до вирішення питання поновлення процесуальних строків покликаний перешкодити зловживанню процесуальними правами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, а також сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах як одного з елементів принципу верховенства права.

Поновлюючи строк звернення до суду у цій справі, суд першої інстанції виходив лише з того, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень від 06.07.2011р. апелянтом не отримувалось, а тому він не мав змоги подати позовну заяву у встановлений законодавством строк.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що підстави, які зумовили пропуск строку звернення до суду, є поважними, а тому такий строк має бути поновлено відповідно до приписів статті 122 КАС України.

Такі мотиви містяться в ухвалі суду першої інстанції від 16.06.2020р., якою відкрито провадження у цій справі. /т.1 а.с.18-20/

Водночас, за інформацією щодо підстав скасування спірного оскаржуваного рішення позивач звернувся до Мологівської сільської ради лише 14 квітня 2020 року, тобто майже через одинадцять років після прийняття вказаного рішення.

Разом з тим, чинним процесуальним законодавством визначено, що реалізувати своє право на звернення до суду за захистом порушених прав можливо лише в межах визначеного законом строку.

Частиною 1 ст.122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Положеннями ч.3 ст.123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вищенаведені правові положення свідчать, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. При цьому, приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Так, 11.06.2020р. при поданні позову ОСОБА_1 заяву про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку не подавав, оскільки вважав, що ним дотриманий шестимісячний строк звернення до суду, з підстав того, що він дізнався про існування спірного рішення в квітні 2020р.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього кодексу.

Зокрема, у відповідності до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Водночас, ч.4 ст.123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, згідно протоколу засідання 9 сесії Випаснянської сільської ради від 06.07.2011р., ОСОБА_1 був присутній на засіданні сесії та висловив своє непогодження із проектом рішення «Про відміну рішення сільської ради від 26.11.2008р. №295-V в частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Тобто, з 06.07.2011р. позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, з 06.07.2011р. земельну ділянку яка підлягала передачі позивачу переведено до земель запасу Випаснянської сільської ради, а саме землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем не надано до суду поважних причин пропуску строку звернення до суду.

При цьому, посилання суду першої інстанції на висновок експерта №21-3594 від 07.12.2021р. про виконання підпису на супровідному листі сільської ради, як поважну причину пропуску строку звернення до суду, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не виправдує пропущення позивачем строку звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду з підстав пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду без поважних причин.

Згідно ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про залишення позову без розгляду, то відсутні правові підстави для стягнення судових витрат на користь позивача, а тому як наслідок суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2022р. про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, в порядку ст.319 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява підлягає залишенню без розгляду в порядку п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 240, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.07.2011р. №186-VI «Про відміну рішення сільської ради від 26.11.2008р. №295-V в частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», - залишити без розгляду.

Скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2022р. про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Єщенко О.В. Яковлєв О.В.