Справа № 480/416/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2023 року Справа № 480/416/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/416/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років;
- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 09.09.1997 по 11.12.2013 на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів;
- призначити пенсію за вислугу років з дати зазначеної у заяві про призначення пенсії за віком, а саме з 01.01.2023.
Разом з тим, позивач зазначає, що відповідачем не враховано до спеціального стажу період його роботи з 09.09.1997 по 11.12.2013 на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів. Звертає увагу суду на те, що посада старший регулювальник швидкості руху вагонів відноситься до професій, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, а неврахування відповідачем до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років працівнику залізничного транспорту зазначеного періоду роботи, порушує права позивача на призначення та отримання пенсії, тому він вимушений був звернутися до суду за їх захистом.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі - відповідач 1) з позовними вимогами не погодилось, у відзиві на позовну заяву зазначило, що відповідно до п. а ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (з урахуванням змін, внесених Законом України № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року), право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту б частини першої статті 13 цього Закону. Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 №583.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом № 2148 (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтею 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення, а саме при досягненні віку для чоловіків 55 років страховий стаж для чоловіків повинен становити не менше 26 років 06 місяців та спеціальний стаж - 12 років 06 місяців.
Зазначає, що на даний час Закон № 2148 є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався. Право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені. За наданими документами право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення відсутнє, оскільки відсутній необхідний стаж. Страховий стаж роботи позивача склав - 34 роки 01 місяць 23 дні, в тому числі спеціальний стаж за вислугу років - 06 років 03 місяці 22 дні (станом на 11.10.2017), що є недостатнім для призначення пенсії.
У наданому до суду відзиві на позов представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - відповідач 2) просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначає, що проаналізувавши надані документи, Головним управлінням було встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить - 34 років 01 місяців 21 день, спеціальний стаж - 06 років 03 місяці 22 дня. Відповідно до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень, забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (надалі - Список № 583), право на призначення пенсії за вислугу років мають регулювальники швидкості руху вагоні. Проте, у спірний період, а саме з 09.09.1997 по 11.12.2013, позивач працював на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів. Враховуючи те, що зазначена посада не передбачена Списком № 583, Головне управління не має правових підстав для зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи з 09.09.1997 по 11.12.2013.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач 05.12.2022 звернувся до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.12.2022 № 69 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом а ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, становить 55 років.

Вік заявника - 54 роки 11 місяців.

Необхідний страховий стаж робітникам локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи чоловіків не менше 26 років 06 місяців станом на 11.10.2017, з них не менше 12 років 06 місяців на зазначеній роботі. Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583.

Страховий стаж позивача становить - 34 роки 01 місяць 23 дні.

Спеціальний стаж становить - 06 років 03 місяці 22 дні.

Також зазначено, що за даними документами до страхового та спеціального стажу зараховано всі періоди роботи.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 02.01.2031 (а.с.4).

У позовній заяві позивач зазначає, що до спеціального стажу не зараховано період його роботи з 09.09.1997 по 11.12.2013 на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів, що вплинуло на призначення пенсії за вислугою років, а відтак, на думку позивача, період роботи на вказаній посаді підлягає зарахуванню в спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбаченої статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.

Відповідно до пунктів 2-1, 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV положення Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбаченими статтями 52, 54, та 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.

Пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ, зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України пенсії призначаються після досягнення працівниками 55 років і за стажу роботи: для чоловіків - не менше як 30 років, з них не менш як 12 років шість місяців на такій роботі; для жінок - не менш як 25 років, з них не менш як 10 років на такій роботі. За відсутності стажу роботи в чоловіків - 30, у жінок - 25 років, у період до 01 квітня 2024 року, пенсія за вислугу років названим особам призначається за наявності стажу роботи в залежності від періоду звернення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем не зараховано до стажу позивача період роботи з 08.09.1997 по 11.12.2013 на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів.

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583, передбачено, серед іншого, професію регулювальників швидкості руху вагонів.

Професія регулювальника швидкості руху вагонів передбачена також у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженому наказом Міністерства транспорту України від 17 грудня 1999 року № 601 та погодженому Міністерством праці та соціальної політики України (чинному на час роботи позивача старшим регулювальником швидкості руху вагонів у період з 09.09.1997 по 11.12.2013). Зокрема, у розділі 66 Довідника визначені завдання та обов`язки регулювальника швидкості руху вагонів та кваліфікаційні вимоги до нього. У примітці до вказаного розділу вказано, що старший регулювальник швидкості руху вагонів, крім безпосереднього виконання робіт, які передбачені у кваліфікаційній характеристиці, виконує обов`язки керівника бригади регулювальників швидкості руху вагонів і тарифікується на один розряд вище регулювальників.

Згідно з класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 р. № 327 (на заміну ДК 003:2005), професійна назва роботи за кодом професії КОД КП 8312, КОД ЗКППТР 17863 регулювальник швидкості руху вагонів, а на підставі Додатку В (обов`язковий) "Похідні слова до професій (професійних назв робіт)" слово "старший" є похідним словом до професій (професійних назв робіт) та може застосовуватися за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії.

Таким чином, посада старшого регулювальника швидкості руху вагонів належить до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені, та які відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають право на пенсію за вислугу років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, факт зайнятості позивача на зазначеній роботі підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.6-7), в якій, окрім іншого, зазначено, що у період з 08.09.1997 (а не 09.09.1997, як зазначає позивач) по 11.12.2013 позивач обіймав посаду старшого регулювальника швидкості руху вагонів.

Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.

Таким чином, період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача 2 щодо відмови в призначенні йому даного виду пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, не зарахувавши спірний період роботи до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не дотримався вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", такі дії не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та те, що заява позивача від 05.12.2022 була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області, та саме зазначеним органом не зараховано стаж позивача, а також прийнято рішення від 09.12.2022 № 69, для повного захисту порушеного права позивача, суд, у відповідності до ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 09.12.2022 № 69, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, а також зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів з 08.09.1997 (як зазначено у трудовій книжці) по 11.12.2013.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з дати, зазначеної в заяві про призначення пенсії за віком, то суд відмовляє в задоволенні таких вимог, враховуючи наступне.

Обрахунок стажу, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У даному випадку враховуючи те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, та беручи до уваги необхідність повторного розрахунку стажу позивача із урахуванням періоду його роботи з 08.09.1997 по 11.12.2013 на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області (оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено саме ГУ ПФУ в Одеській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії) повторно розглянути заяву позивача від 05.12.2022 з урахуванням спірного періоду та прийняти рішення по суті заяви.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу та неврахування спірного періоду роботи.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.12.2022 № 69 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), що дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів з 08.09.1997 по 11.12.2013 та повторно розглянути заяву від 05.12.2022, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько