Справа № 500/3896/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Мандзій О.П.

24 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3896/22 пров. № А/857/1832/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 500/3896/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

25.10.2022р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.09.2022р. № 12474/03-16 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993р., п.12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 20.09.2022р. періоди роботи з 08.12.1981р. - 27.05.1986р. на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986р. - 28.04.1987р. на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987р. - 30.11.1989р. на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України до стажу державної служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993р., п.12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015р., з 20.09.2022р. з врахуванням виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.12.2022р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 13.04.2019р. перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Тернопільській області.

20.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про переведення з пенсії по віку, яка призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по віку як державному службовцю відповідно до Закону України "Про державну службу".

28.09.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві рішенням №22 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю 20 років державної служби станом на 05.2016р. Позивач має 12 років 9 місяців 22 дні за період з 12.04.2001р. - 31.03.2005р. та з 14.06.2005р. - 14.04.2014р., стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

30.09.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1900-0204-8/28397 повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення про відмову.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Разом з цим, відповідно до п.2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII з 01.05.2016р. втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII (далі Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, п.12 цього розділу.

ч.1 ст.37 Закону «Про державну службу», передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058-IV, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону «Про державну службу», у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону «Про державну службу» після 01.05.2016р. обов`язковою умовою є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону «Про державну службу» і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Судом першої інстанції встановлено, і це не оспорюється пенсійним органом, що позивач дотримав умови для призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону «Про державну службу» щодо віку та страхового стажу.

Водночас, спірним є вирішення питання щодо зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 08.12.1981р. - 27.05.1986р. на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986р. - 28.04.1987р. на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987р. - 30.11.1989р. на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України до стажу державної служби.

В п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. №229 (далі Порядок №229), видно, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом «Про державну службу» №889-VIII обчислюється відповідно до п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про державну службу» №889-VIII.

Приписами п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про державну службу» №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. №283 (далі Порядок №283).

п.1 Порядку №283, передбачено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно п.3 Порядку №283 до стажу державної служби включається час роботи в організаціях, передбачених абз.4 п.3 Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993р. №1049, а саме: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст.118 Кодексу законів про працю України.

У відповідності до роз`яснення Міністерства юстиції України №4-5-1156 від 03.06.1994р., узгодженим з Кабінетом Міністрів України (лист), зараховується час роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст.118 Кодексу законів про працю України, зокрема, у партійних, профспілкових та комсомольських організаціях на виборних та відповідальних посадах до припинення дії ст.6 та внесення змін до ст.7 Конституції УРСР, тобто до 24.10.1990р. Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішенням бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що періоди роботи ОСОБА_1 з 08.12.1981р. - 27.05.1986р. на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986р. - 28.04.1987р. на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987р. - 30.11.1989р. на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України підлягають до зарахування до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Враховуючи наявний, передбачений ст.37 Закону «Про державну службу» №3723-ХІІ вік і страховий стаж, а також достатній стаж державної служби, з урахуванням зарахованого пенсійним органом самостійно та висновки суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.09.2022р. №22 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону «Про державну службу» №3723-ХІІ є протиправним та підлягає скасуванню.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи наявність у ОСОБА_1 відповідного віку, достатнього страхового стажу та стажу державної служби, не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, крім як переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону «Про державну службу» №3723-ХІІ, з дня подання заяви, що передбачено ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" тобто, саме з 20.09.2022р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 500/3896/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24.03.2023р