Справа № 420/15578/22
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пекного А.С.,

при секретарі Шестаковій А.В.,

за участю прокурора Ейсмонт І.С.,

представників: відповідача Цепак Т.Г., третьої особи Цупка К.Д.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватне підприємство «ТЕПЛОТРАНС», про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету,

встановив:

Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі позивач, сільська рада) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі відповідач, виконком Старокозацької сільської ради), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просить визнати незаконним та нечинним рішення виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08.12.2021 № 231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію», яким встановлено тарифи на виробництво теплової енергії ПП «ТЕПЛОТРАНС» (далі третя особа) у розмірі 3184 грн 1 Гкал (без ПДВ).

Ухвалою суду від 07.11.2022 вказаний позов було залишено без руху з надання прокурору строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури ухвалу від 07.11.2022 виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою від 08.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.12.2022 об 11:30 год.

Ухвалою від 21.12.2022 підготовче засідання відкладено на 23.01.2023 об 11:00 год.

Відповідачем 26.12.22 подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 23.01.2023 відповідача зобов`язано надати докази та відкладено підготовче засідання на 06.02.2023 об 11:00 год.

Ухвалами від 06.02.2023 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12:00 год. 15.02.2023, а також продовжено на 30 днів строк підготовчого провадження у справі.

Ухвалами від 15.02.2023 відкладено підготовче засідання на 11:00 год 03.03.2023 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «ТЕПЛОТРАНС».

16.02.2023 прокурором подано відповідь на відзив.

Третьою особою 22.02.2023 подано пояснення на позовну заяву.

Призначене на 03.03.2023 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді (перебування на лікарняному) у період з 28.02.2023 по 10.03.2023.

Наступне підготовче засідання призначено на 11:00 год 14.03.2023.

03.03.2023 прокурором подано відповідь на пояснення третьої особи.

Ухвалою від 14.03.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 11:00 год 21.03.2023.

В судовому засіданні 21.03.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Протиправність оскарженого рішення прокурор мотивує тим, що воно не відповідає Конституції України, законам України та нормативно-правовим актам з питань регулювання тарифів на теплопостачання.

На переконання прокурора, приписами статті 20 Закону України «Про теплопостачання», пункту 7 розділу І, пункту 13 розділу ІІ, пункту 4 розділу «Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 №239, чітко визначено, що тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.

Натомість на час прийняття виконавчим комітетом оскарженого рішення середньозважений тариф на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету становив по Одеській області 1672,27 грн за 1 Гкал (без ПДВ), середньозважений тариф на транспортування теплової енергії встановлено на рівні 272,10 грн за 1 Гкал (без ПДВ), середньозважений тариф на постачання теплової енергії встановлено на рівні 23,07 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

З урахуванням приписів статті 20 Закону України «Про теплопостачання», тариф на теплову енергію не може перевищувати 1806,0516 грн за 1 Гкал, а тому відповідач з порушенням вищевказаних правових норм, протиправно своїм рішенням від 08.12.2021 №231 встановив ПП «ТЕПЛОТРАНС» тарифи на виробництво теплової енергії у розмірі 3184 грн 1 Гкал (без ПДВ).

При цьому, в обґрунтування підстав для звернення до суду з даним позовом позивач зазначив, що оплата установами та організаціями, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, послуг з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії по завищеному тарифу, який затверджено всупереч вимогам законодавства, створює додаткове навантаження на місцевий бюджет у вигляді необґрунтованих видатків чим ослаблює економічну основу Старокозацької територіальної громади, не сприяє економії коштів, їх ефективному використанню та перерозподілу на інші життєво важливі в умовах сьогодення сфери, що фінансуються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

В даному випадку порушення інтересів держави, які потребують захисту, полягають у прийняті протиправного рішення виконавчим органом сільської ради, яке впливає на здійснення необґрунтованих видатків установами та організаціями, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету.

Органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах є Старокозацька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області. Листом від 05.08.2022 № 55-3594ВИХ-22 Білгород-Дністровською окружною прокуратурою повідомлено Старокозацьку сільську раду про виявлені порушення та про необхідність вжиття заходів реагування. Разом з тим, з відповіді вiд 12.08.2022 № 869 не вбачаються наміри Старокозацької сільської ради вживати заходи для скасування оспорюваного рішення.

Підсумовуючи викладене, прокурор просить задовольнити позов.

Відповідач у відзиві не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні.

З посиланням на положення статті 131-1 Конституції України, статті 53 КАС України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідач стверджує, що звернення прокурора до суду не можна визнати обґрунтованими, оскільки для цього відсутні підстави. Зокрема, установи та організації, що фінансуються з місцевого бюджету і для яких оскаржуваним рішенням встановлений тариф на теплову енергію, - не позбавлені права звернення до суду із позовом про захист порушених прав та інтересів; при цьому прокурор не довів, що такі установи та організації захист не здійснюють або здійснюють його неналежним чином.

По суті предмету спору відповідач з посиланням на приписи Законів України «Про теплопостачання», «Про альтернативні джерела енергії», «Про житлово-комунальні послуги», «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, «Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення», затвердженого наказом Міністерства розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 №239, зазначає, що встановлення тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, при цьому в будь-якому разі не допускається встановлення тарифів нижче розрахунку економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання та таких, що не враховують собівартість теплової енергії та не забезпечують рентабельність суб`єкта господарювання. З дотриманням норм вищезгаданих законів 18.11.2021 Приватним Підприємством «ТЕПЛОТРАНС» до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району подано заяву про затвердження тарифів на постачання теплової енергії з 01.01.2022 у сумі 3184,00 грн за 1 Гкал, для потреб бюджетних установ та організацій. Разом з заявою надано калькуляцію розрахунку на виробництво та постачання теплової енергії, копії ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії, видані на ім`я ПП «ТЕПЛОТРАНС», статутні документи суб`єкта господарювання.

Згідно калькуляції розрахунку економічно обґрунтованого тарифу на виробництво та постачання теплової енергії для КНП «Старокозацька районна лікарня», витрати ПП «ТЕПЛОТРАНС» склали:

прямі витрати - 1 614 636, 07 грн;

загальновиробничі витрати - 103 698, 62 грн;

адміністративні витрати - 41 324, 19 грн

Всього повна собівартість склала - 1 759 658, 88 грн; плановий прибуток підприємства - 31 468, 48 грн.

Вартість 1 Гкал, таким чином, згідно калькуляції складає: 1 791 127, 36 грн (1 759 658, 88 грн + 31 468, 48 грн): 562, 64 Гкал = 3184,00 грн.

На переконання відповідача, економічне обґрунтування тарифу на теплову енергію на опалювальний сезон 2022 року повністю відповідає приписам вказаних вище нормативно-правових актів, враховує собівартість теплової енергії та забезпечує рентабельність суб`єкта господарювання.

Тому виконавчий комітет Старокозацької сільської ради вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а оскаржуване рішення є правомірним, оскільки його прийняття здійснено відповідачем з цілковитим додержанням процедури, передбаченої «Порядком розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення», при цьому розрахунок тарифу на теплову енергію, який покладено в основу тарифу, виконано у відповідності до вимог «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води».

Третя особа у своїх поясненнях на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову з тих же підстав, що й зазначені відповідачем у відзиві.

Прокурор у відповіді на відзив з посиланням на правові висновки Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 по справі №922/3219/20 заперечує доводи відповідача щодо відсутності підстав для представництва інтересів держави. Також зазначає, що у спірному випадку тариф на теплову енергію є регульованим та правила визначення його розміру встановлені частинами 4, 5 статті 20 Закону України «Про теплопостачання». Затверджений відповідачем розмір тарифу розрахований не у відповідності до частин 4, 5 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» і є завищеним. Крім того, подані третьою особою документи для встановлення тарифу не відповідають вимогам, які висуваються статтею 20 Закону України «Про теплопостачання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води» та «Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення», затвердженим наказом Міністерства розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 №239.

У відповіді на пояснення третьої особи прокурор зазначає доводи та аргументи, аналогічні тим, які наведені ним у позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи додатково акцентувала увагу на суперечності між частинами 4, 5 та 14, 15 статті 20 Закону України «Про теплопостачання», з чого висновувала, що перевага має надаватись саме вимогам вказаного Закону щодо обов`язкового урахування собівартості теплової енергії і забезпечення рентабельності суб`єкта господарювання при встановленні тарифів на теплову енергію.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ПП «ТЕПЛОТРАНС» є юридичною особою, основний вид економічної діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30).

Свою діяльність ПП «ТЕПЛОТРАНС» здійснює на підставі ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії від 22.12.2018 №1616/А-2018.

ПП «ТЕПЛОТРАНС» виробляється і постачається теплова енергія на установках з використанням альтернативних джерел енергії твердого палива, виготовленого з нетрадиційних джерел та видів енергетичної сировини - пелетів з лушпиння соняшника.

Третьою особою 18.11.2021 подано до Старокозацької сільської ради заяву від 16.11.2021 №37 про затвердження тарифів на постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та організацій з 01.01.2022 у сумі 3184,00 грн за 1 Гкал. Разом з заявою надано калькуляцію розрахунку на виробництво та постачання теплової енергії, копії виданих третій особі ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії, статутні документи суб`єкта господарювання.

За змістом калькуляції розрахунку економічно обґрунтованого тарифу на виробництво та постачання теплової енергії для КНП «Старокозацька районна лікарня», витрати ПП «ТЕПЛОТРАНС» склали: прямі витрати - 1 614 636, 07 грн; загальновиробничі витрати - 103 698, 62 грн; адміністративні витрати - 41 324, 19 грн

Всього повна собівартість згідно з калькуляцією склала - 1 759 658, 88 грн; плановий прибуток підприємства - 31 468, 48 грн, а вартість 1 Гкал, таким чином, 3184,00 грн.

09.12.2021 у виданні Газета «Слово Придністров`я» № 48 (11664) було розміщено повідомлення про намір ПП «Теплотранс» здійснити встановлення тарифу в розмірі 3184,00 грн за 1 Гкал на теплову енергію на опалювальний сезон 2022 року для бюджетних установ.

За наслідками розгляду поданих документів виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради прийнято рішення від 08.12.2021 №231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію», яким встановлено тарифи на виробництво теплової енергії ПП «ТЕПЛОТРАНС» у розмірі 3184 грн 1 Гкал (без ПДВ).

Листом від 05.08.2022 №55-3594ВИХ-22 окружною прокуратурою повідомлено Старокозацьку сільську раду про виявлені порушення та про необхідність вжиття заходів реагування.

Старокозацька сільська рада листом від 12.08.2022 за №869 повідомила прокурора про нормативні та фактичні підстави прийняття рішення від 08.12.2021 №231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію».

Уважаючи, що оскаржене рішення є протиправним, прокурор звернувся до суду із цим позовом.

При вирішення цього спору суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належить, зокрема, така комунальна послуга як послуга з постачання теплової енергії.

Згідно із частинами 1, 4, 5 статті 10, частиною 5 статті 21 указаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих комунальних послуг, їхню вартість, а також галузева звітність.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно із статтями 2, 3 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV (далі Закон №2633-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності. Відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 5 Закону №2633-IV, регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом. Ці особливості викликані такими об`єктивними умовами функціонування систем теплопостачання: наявністю поділу господарської діяльності у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; існуванням різних технологій виробництва теплової енергії, у тому числі технологій комбінованого виробництва електричної і теплової енергії та з використанням нетрадиційних і поновлюваних джерел енергії; централізованим теплопостачанням споживачів від теплоелектроцентралей і котелень, які входять до об`єднаної енергетичної системи України; існуванням об`єктів теплопостачання різних форм власності; суттєвою сезонною відмінністю режимів виробництва і споживання теплової енергії протягом року; особливим статусом суб`єктів природних монополій, який мають деякі суб`єкти господарювання у сфері теплопостачання.

Згідно із статтею 15 Закону №2633-IV, основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є: реалізація державної політики щодо функціонування ринку теплової енергії; захист прав споживачів; забезпечення рівних можливостей доступу суб`єктів відносин у сфері теплопостачання на ринок теплової енергії; запобігання монополізації та створення умов для розвитку конкурентних відносин у сфері теплопостачання.

Державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться у формі, зокрема, регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат.

Державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється: Кабінетом Міністрів України; Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до закону.

Абзацом 7 статті 13 Закону №2633-IV передбачено, що до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Згідно з підпунктом 2 пункту «а» частини 1 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Отже, у спірних правовідносинах встановлення тарифу на теплову енергію належить до повноважень відповідача.

За визначенням, наданим у статті 1 Закону №2633-IV, тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

При цьому статтею 20 Закону №2633-IV визначені загальні засади формування тарифів на теплову енергію.

Так, частинами 1, 2 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» установлено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Згідно з частиною 3 статті 20 Закону №2633-IV тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів (частина 4 статті 20 Закону №2633-IV).

Тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії (частина 5 статті 20 Закону №2633-IV).

Згідно з частиною 11 статті 20 Закону №2633-IV, для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону №2633-IV, якщо уповноважений орган протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, або не надає вмотивовану відмову у його встановленні, вважається, що суб`єкту господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, встановлено розмір тарифу, розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті та поданий у заяві. Копія заяви (опису документів) з відміткою про дату їх надходження є підтвердженням подання уповноваженому органу заяви та розрахунків розміру тарифу.

За змістом частин 13, 14, 15 статті 20 Закону №2633-IV, тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Тарифи на теплову енергію, що виробляється та постачається суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, формуються та встановлюються з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

При цьому частинами 6 10 статті 20 Закону №2633-IV установлено, що розрахунок середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, здійснюється за адміністративно-територіальними одиницями (Автономною Республікою Крим, областями, містами Києвом чи Севастополем) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розрахунок середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, як середньозважених для всієї території України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органи місцевого самоврядування щокварталу, до 10 числа останнього місяця кожного кварталу, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, інформацію, необхідну для розрахунку середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, щокварталу, до 25 числа останнього місяця кожного кварталу, розраховує та оприлюднює середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії.

Середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії, опубліковані на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, станом на 25 число останнього місяця кожного кварталу, використовуються суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал.

Суд враховує, що механізм розрахунку середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, її транспортування та постачання і використовується суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії визначається «Порядком розрахунку середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, її транспортування та постачання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 №679.

Пунктом 7 вказаного Порядку установлено, що розрахунок середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, її транспортування та постачання здійснюється Держенергоефективності на підставі інформації згідно з додатками 1-4, поданої органами, визначеними у частині восьмій статті 20 Закону України «Про теплопостачання».

Підпунктом 15-2 пункту 4 «Положення про Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 26.11.2014 №676 передбачено, що Держенергоефективності відповідно до покладених на нього завдань на підставі інформації НКРЕКП та органів місцевого самоврядування щодо встановлених ними тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифів на її транспортування та постачання здійснює розрахунок та оприлюднює середньозважені тарифи для подальшого встановлення уповноваженими органами тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифів на її транспортування та постачання.

Таким чином, розмір тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, визначається згідно частин 4, 5 статті 20 Закону України «Про теплопостачання». Тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, а у разі відсутності встановленого для такого суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу - тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. Тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України «Про теплопостачання», і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, а у разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії. Середньозважені тарифи використовуються суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал. Для встановлення таких тарифів суб`єкт господарювання подає органу, уповноваженому їх встановлювати, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини 4 та/або 5 статті 20 Закону України «Про теплопостачання». Розгляд заяви здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви.

Суд також звертає увагу на таке.

Пунктом 4 частини 1 та пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування, а до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» від 01.06.2011 №869 (в редакції постанови від 03.04.2019 №291) затверджено, зокрема, «Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води» (далі Порядок №869).

Пунктами 1, 2 цього Порядку установлено, що він визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води. Цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

За змістом підпунктів 11, 18, 21 пункту 5, пунктів 7 11 Порядку №869:

одноставковий тариф на теплову енергію - це вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості, що реалізується споживачам, визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу;

структура тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - складові економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних із провадженням у планованому періоді відповідного виду ліцензованої діяльності, наданням послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, які групуються за статтями, визначеними цим Порядком відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що затверджені Мінфіном, та складові планованого прибутку, на основі яких розраховуються та встановлюються тарифи, та витрати на відшкодування втрат

тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість виробництва, транспортування та постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку;

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для споживачів на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних із провадженням певного виду ліцензованої діяльності.

Ліцензіат здійснює розподіл витрат між видами господарської діяльності, зокрема пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, в установленому законодавством порядку.

Тарифи на транспортування та/або постачання теплової енергії визначаються відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням наявності (відсутності) центральних та/або індивідуальних теплових пунктів, які є власністю ліцензіата та/або перебувають у нього в користуванні.

До розрахунку тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води включаються витрати, які згідно з Податковим кодексом України враховуються під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

З метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання).

Згідно із пунктом 46 Порядку №869 тарифи на теплову енергію визначаються як сума тарифів на:

виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів, постачання теплової енергії з урахуванням витрат на утримання індивідуальних теплових пунктів;

виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання центральних теплових пунктів, постачання теплової енергії без урахування витрат на утримання індивідуальних теплових пунктів;

виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії без урахування витрат на утримання центральних теплових пунктів, постачання теплової енергії без урахування витрат на утримання індивідуальних теплових пунктів;

виробництво теплової енергії та її постачання у будинках, обладнаних системою автономного опалення.

Цим же Порядком визначені загальні вимоги до формування планованих витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання (пункти 13 19), правила визначення обсягу і групування планованих витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання (пункти 20 - 26), визначення планованого прибутку для врахування в тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання (пункти 27 - 29), формування одноставкових тарифів на теплову енергію (пункти 30 - 46), подання уповноваженим органам розрахунків тарифів, тощо.

Пунктом 57 Порядку №869 передбачено, що для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає щороку до 1 липня (крім ліцензіатів, що вперше встановлюють тарифи) уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність, у паперовій та електронній формі заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами.

Порядок розгляду уповноваженими органами розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, поданих ліцензіатом, встановлюється Мінрегіоном.

Крім того, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2017 №817 доручено Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства затвердити вимоги щодо заяви та розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, житлово-комунальні послуги, примірні форми таких розрахунків та перелік обов`язкових додатків до них, що подаються органам місцевого самоврядування для встановлення тарифів.

У зв`язку з цим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 №239 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 за №1172/32624) затверджено «Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення» (далі Порядок №239).

Пунктом 1 розділу І Порядку №239 установлено, що він визначає процедуру розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих суб`єктами господарювання незалежно від форм власності, які провадять (або мають намір провадити) господарську діяльність із виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення (далі - ліцензована діяльність) і в установленому законодавством порядку отримали відповідні ліцензії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, та суб`єктами господарювання незалежно від форм власності (далі - суб`єкти господарювання), що надають (або мають намір надавати) комунальні послуги, визначені статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (крім послуг із постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії), для подальшого встановлення тарифів відповідно до повноважень, наданих Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про теплопостачання», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із пунктами 2, 3 розділу І Порядку №239, цей Порядок застосовується органами місцевого самоврядування під час розгляду розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги (послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами) і поширюється на суб`єктів господарювання, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

У цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

встановлення тарифів - це прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

заява - письмове звернення суб`єкта господарювання до органу місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, на території якої суб`єкт господарювання провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність, надає (має намір надавати) комунальні послуги, про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, комунальні послуги;

заявник - суб`єкт господарювання, який звертається до органу місцевого самоврядування із заявою про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, комунальні послуги.

Згідно з пунктами 4 6 розділу І Порядку №239, суб`єкт господарювання (заявник) подає до органу місцевого самоврядування у друкованому та електронному вигляді розрахунки тарифів разом із заявою, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час проведення розрахунків тарифів.

Розрахунки тарифів здійснюються суб`єктами господарювання відповідно до вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869, та Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №1010.

За результатами розгляду поданих суб`єктом господарювання (заявником) згідно з вимогами цього Порядку розрахунків тарифів органом місцевого самоврядування здійснюється встановлення відповідних тарифів. До рішення про встановлення тарифів додається структура тарифів. Встановлення тарифів здійснюється як при повному перегляді (перерахунку) тарифів і їх структури, так і за результатами коригування тарифів.

При цьому пунктом 7 розділу І Порядку №239 передбачено, що розрахунок та встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках із використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення, здійснюється відповідно до статті 20 Закону України «Про теплопостачання».

Вимоги до оформлення заяви та формування комплекту документів визначені розділом ІІ Порядку №239, відповідно до пунктів 1, 2 якого для встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, комунальні послуги заявник подає до органу місцевого самоврядування у паперовому та електронному вигляді заяву про встановлення тарифів за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, а також розрахунки тарифів, підтвердні матеріали і документи, що використовувалися під час проведення таких розрахунків …. Розрахунки тарифів, підтвердні матеріали та документи, що враховують особливості діяльності суб`єкта господарювання у відповідній сфері (теплопостачання, централізоване водопостачання, централізоване водовідведення, поводження з побутовими відходами), додаються до документів, визначених у пункті 1 цього розділу.

У той же час, пунктом 13 розділу ІІ Порядку №239 визначено, що для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, заявник подає органу місцевого самоврядування заяву із зазначенням розміру відповідних тарифів згідно із додатком 44 до цього Порядку. До заяви про встановлення тарифів на теплову енергію, на виробництво теплової енергії додається розрахунок тарифів, здійснений для відповідної категорії споживачів («бюджетні установи та організації», «населення»), та підтвердні матеріали:

- пояснювальна записка щодо потреби встановлення тарифів, що містить пояснення до здійсненого заявником розрахунку (довільна форма);

- інформація про суб`єкта господарювання (заявника) із зазначенням відомостей про наявність у нього ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, кількості споживачів у розрізі їх категорій, переліку цих споживачів із зазначенням їх місцезнаходження/місця проживання, системи оподаткування суб`єкта господарювання, особливостей виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, контактної інформації заявника тощо (довільна форма);

- копії установчих документів (статуту, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань тощо).

Вимоги щодо комплекту документів, які визначено у пунктах 1 - 3 цього розділу, не застосовуються до суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення.

Пунктами 1 4 розділу IV Порядку №239, який врегульовує порядок та строки розгляду заяви, передбачено, що у разі відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам, установленим цим Порядком, а також відповідності розрахунків тарифів формам, встановленим органами місцевого самоврядування, їх розгляд здійснюється протягом одного календарного місяця з дня отримання відповідної заяви (з дня її реєстрації).

Під час розгляду розрахунків тарифів, доданих до заяви, органом місцевого самоврядування перевіряється додержання суб`єктом господарювання вимог постанов Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», від 26 липня 2006 року № 1010 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів», та, зокрема, правильність здійснення суб`єктом господарювання розрахунків планованих економічно обґрунтованих витрат, що внесені до складу тарифів, урахування при їх визначенні фактичних за останні п`ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії, надання комунальних послуг згідно з річними планами, додержання стандартів, нормативів (норм) витрат і втрат ресурсів, технологічних регламентів та вимог щодо виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, надання комунальних послуг.

Якщо заява та додані до неї документи не відповідають вимогам цього Порядку, а розрахунки тарифів - формам, встановленим органами місцевого самоврядування, заява залишається без розгляду, про що орган місцевого самоврядування письмово повідомляє заявника протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви (з дня її реєстрації) з чітким обґрунтуванням причин такої відмови і посиланням на відповідні нормативно-правові акти.

Особливості порядку та строків розгляду органами місцевого самоврядування заяви про встановлення тарифів на теплову енергію, на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках із використанням альтернативних джерел енергії, визначено статтею 20 Закону України «Про теплопостачання».

Суд звертає увагу, що Додаток 44 до Порядку №239 у вигляді «Заяви про встановлення тарифів на теплову енергію, на виробництво теплової енергії, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії» містить прохальну частину наступного змісту: «…Прошу розглянути заяву щодо встановлення розрахованого відповідно до частини четвертої - п`ятої статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії (потрібне підкреслити), яка виробляється на … (вид установки з використанням альтернативних джерел енергії) на рівні 90 відсотків від чинного тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, та/або середньозваженого (потрібне підкреслити) для потреб …».

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що органами місцевого самоврядування встановлюються тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, який повинен бути розрахований відповідно до статті 20 Закону України «Про теплопостачання», а отже на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів або на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів (у разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу). Орган місцевого самоврядування встановлює тариф за наслідками розгляду поданих суб`єктом господарювання заяви (за встановленою формою згідно з додатком 44 до Порядку №239) та пакету документів щодо розрахунку тарифів, підтвердних матеріалів і документів, що використовувалися під час проведення таких розрахунків. Невідповідність заяви, доданих документів та розрахунків вимогам вищеперелічених нормативно-правових актів є підставою для залишення її без розгляду.

Як встановлено судом згідно з оприлюдненими Держенергоефективності даними (за посиланням https://saee.gov.ua/uk/content/serednozvazheni-taryfy) та підтверджується матеріалами справи, станом на час прийняття виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради оскарженого рішення від 08.12.2021 №231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію», яким встановлено тарифи на виробництво теплової енергії ПП «ТЕПЛОТРАНС», середньозважений тариф на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету становив по Одеській області - 1672,27 грн за 1 Гкал (без ПДВ), середньозважений тариф на транспортування теплової енергії встановлено на рівні 272,10 грн за 1 Гкал (без ПДВ), середньозважений тариф на постачання теплової енергії встановлено на рівні 23,07 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

Однак, з урахуванням приписів статті 20 Закону України «Про теплопостачання», тариф на теплову енергію не міг перевищувати 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.

Отже, встановивши тариф в розмірі 3184,00 грн 1 Гкал (без ПДВ), тобто значно більший за 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, відповідач діяв усупереч приписів статті 20 Закону України «Про теплопостачання».

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач встановив тариф на підставі документів, які не відповідають вимогам Порядку №239, оскільки подана ПП «ТЕПЛОТРАНС» заява про встановлення тарифу не відповідає по формі та змісту додатку 44 до Порядку №239.

За таких обставин, з урахуванням середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету становив по Одеській області - 1873,46 грн. за 1 Гкал (без ПДВ), середньозваженого тарифу на транспортування теплової енергії становив 471,04 грн за 1 Гкал (без ПДВ) та середньозважений тариф на постачання теплової енергії становив 25,35 грн за І Гкал (без ПДВ), тариф у розмірі 3226,12 за 1 Гкал на виробництво теплової енергії, її транспортування та постачання ПП «ТЕПЛОТРАНС», встановлено виконавчим комітетом Старокозацької селищної ради у порушення вимог статті 20 Закону України «Про теплопостачання» прийнято всупереч положень ст.20 Закону України «Про теплопостачання». Доказів на спростування зазначеного до суду не надано.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст.5 КАС України, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури шляхом визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08.12.2021 №231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію».

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

У тому числі суд не приймає до уваги доводи відповідача та третьої особи щодо незастосовності частин 4, 5 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» до спірних правовідносин, яке мотивовано ними тим, що таке призводить до встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання усупереч вимогам частин 14, 15 статті 20 цього ж Закону.

Оцінюючи ці доводи, суд за наслідками аналізу статті 20 Закону України «Про теплопостачання» приходить до висновку, що норми частин 4, 5 указаної статті є спеціальними відносно норм частин 14, 15 тієї ж статті, оскільки ними визначено окремий порядок встановлення тарифів на теплову енергію, виробленої на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення.

Тому норми частин 14, 15 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» застосовуються до спірних правовідносин виключно з урахуванням приписів частин 4, 5 статті 20 цього Закону.

Крім того, суд відхиляє доводи представників відповідача та третьої особи щодо відсутності у керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури права на звернення з цим адміністративним позовом про визнання протиправним та нечинним рішення відповідача.

Питання щодо наявності у прокурора права на звернення до суду з даним позовом вирішувалось судом на стадії відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У Законі України «Про прокуратуру» закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 05 листопада 2019 року у справі № 804/4585/18, від 28 січня 2021 року у справі № 380/3398/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 380/2266/21, від 02 грудня 2021 року у справі № 320/10736/20 та від 23 грудня 2021 року у справі № 0440/6596/18.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не повною мірою відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі № 806/602/18, від 13 березня 2019 року у справі № 815/1139/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 810/3894/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а, від 5 листопада 2019 року у справі № 804/4585/18, від 3 грудня 2019 року у справі № 810/3164/18 та від 1 червня 2022 року у справі № 260/1815/21.

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

У справі, що розглядається, прокурор в обґрунтування підстав для звернення до суду з даним позовом зазначив, що оплата установами та організаціями, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, послуг з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії по завищеному тарифу, який затверджено всупереч вимогам законодавства, створює додаткове навантаження на місцевий бюджет у вигляді необґрунтованих видатків чим ослаблює економічну основу Старокозацької територіальної громади, не сприяє економії коштів, їх ефективному використанню та перерозподілу на iншi життєво важливі в умовах сьогодення сфери, що фінансуються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. В даному випадку порушення інтересів держави, які потребують захисту, полягають у прийняті протиправного рішення виконавчим органом сільської ради, яке впливає на здійснення необґрунтованих видатків установами та організаціями, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету. На підтвердження цих обставин прокурором, зокрема, подано докази фінансування з місцевого бюджету установ комунальної форми власності, які є учасниками правовідносин, до яких застосовується оскаржене рішення як нормативно-правовий акт.

На думку суду, таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави» та права прокурора на звернення до суду.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 264, 265 КАС України, суд

вирішив:

Позов керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Незалежності, 39, ) в особі Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67730, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Соборна, 34, ) до Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67730, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Соборна, 34, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «ТЕПЛОТРАНС» (67725, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Міська, 12, ), про визнання протиправним та нечинним рішення задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08.12.2021 №231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 27.03.2023.

Суддя А.С. Пекний