Справа № 160/659/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 березня 2023 року Справа № 160/659/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Калугіної Н.Є.,

при секретарі судового засідання Лисенко Н.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - Пономаренка В.С., Сивоконь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за правилами загального позовного провадження заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про залишення позову без розгляду у справі №160/659/23 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (відповідач-1), Фонду державного майна України (відповідач-2) про стягнення середнього заробітку та визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 включно в розмірі 58790,43 грн;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022 у розмірі 2396519,48 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в частині контролю діяльністю Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 (наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 № 48-р);

- судові витрати покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем 30.01.2023 надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої долучено: позовну заяву з коректним викладом змісту позовних вимог та їх обґрунтуванням, а також викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до Фонду державного майна України, докази сплати судового збору за подачу даного адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн; додатки до позовної заяви засвідчені належним чином для суду та відповідачів у справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 визнано причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Представником відповідача-1 20.03.2023 подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. (правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20). Позивач звернувся до суду з цим позовом у жовтні 2022 року, тобто зі спливом більш ніж шести років після звільнення з роботи (16.04.2016). Позивач була обізнана про невиплачену частину лікарняних, ще у 2016 році, що підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 та отриманим особисто ОСОБА_1 від Регіонального відділення листом 27.05.2016 № 18-17-02781. Окрім того, Регіональне відділення відповідно до листів від 15.07.2019 № 18-12-04286, від 24.06.2019 № 18-12-03767, від 14.05.2020 № 18-11-02564, 20.06.2022 № 18-11-01852 неодноразово надавало запитувану інформацію з приводу виплаченої заробітної плати під час звільнення, оплати листків тимчасової непрацездатності, тощо з відповідними документами (довідками та розрахунковими листами, що містяться в матеріалах справи). Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом здійснено з пропущенням трьохмісячного строку, а посилання на те, що лише у травні 2022 року вона була обізнана про порушене право є фактичним веденням в оману суд та зловживанням процесуальними правами.

У судовому засіданні 21.03.2023 представники відповідачів подане клопотання підтримали та просили задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи та поданого клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 наведеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області з 01.09.2015 по 11.04.2016 та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022.

Суд зазначає, що відповідчем-1 подано клопотання про залишення позову без розгляду лише в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби.

Стаття 233 Кодексу законів про працю України врегульовує питання строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Так, відповідно до частин 1 та 2 даної норми (в редакції станом на дату подання позовної заяви до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Приписами ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено спеціальний строк звернення до суду у відносинах публічної служби, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, на момент звернення до суду з даним позовом, у спорах, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Вказаний висновок щодо саме природи середнього заробітку за час затримки розрахунку зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 (на який посилається відповідач-1 у клопотання) у якій дійшла наступних висновків:

«..Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати…»

Разом з цим, Верховний суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 щодо строків звернення до адміністративного суду зазначив, що "про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору".

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

З огляду на викладене, суд зазначає, що до вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні застосовується місячний строк, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, перебіг якого починається коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним, а доводи відповідача-1 про наявний тримісячний строк звернення до суду, з огляду на встановлену Верховним Судом практику (зокрема, справа № 755/126/23/19), судом до уваги не беруться, оскільки вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в рамках цивільного провадження, що свідчить про їх застосування щодо строків звернення до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

У поданому клопотанні відповідач-1 зазначає, що позивач була обізнана про невиплачену частину лікарняних, ще у 2016 році, що підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 804/2684/16 та отриманим особисто ОСОБА_1 від Регіонального відділення листом 27.05.2016 № 18-17-02781. Окрім того, Регіональне відділення відповідно до листів від 15.07.2019 № 18-12-04286, від 24.06.2019 № 18-12-03767, від 14.05.2020 № 18-11-02564, 20.06.2022 № 18-11-01852 неодноразово надавало запитувану інформацію з приводу виплаченої заробітної плати під час звільнення, оплати листків тимчасової непрацездатності, тощо з відповідними документами.

Разом з цим, у судовому засіданні на питання суду щодо надання позивачу розрахунку усіх належних їй сум при звільненні представник відповідача - 1 зазначила, що такий розрахунок не складався та позивачу не надавався.

Позивачем у поданій позовній заяві зазначено, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 804/2684/16, якою було визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України № 48-р від 11.04.2016 про звільнення позивача та поновлення її на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області виконано в частині поновлення на посаді у жовтні 2020 року. Про те, що відповідачем-1 під час проведення остаточного розрахунку при звільненні у квітні 2016 року не було виплачено позивачу заробітну плату за період відсторонення її від займаної посади (23.11.2015-07.12.2015, 06.01.2016, 03.03.2016-18.03.2016, 21.03.2016-18.04.2016) їй стало відомо з листа відповідача-1 від 20.06.2022 № 18-11-01852.

Вказаним листом позивача повідомлено, що під час її відсторонення у зв`язку з проведенням службового розслідування, з 20.08.2015 по 21.09.2015 заробітна плата нарахована та виплачена, що підтверджується розрахунковими листами за серпень, вересень 2015 року. Починаючи з 22.09.2015 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та відсутністю на робочому місці підстави для нарахування та виплати заробітної плати відсутні.

Суд наголошує, що позивач заявляє вимоги щодо виплати середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за спірний період з 01.09.2015 по 11.04.2016, за який, згідно відповіді відповідача-1, розрахунки не проведено, з огляду на відсутність правових підстав, та спір щодо якого буде вирішено під час розгляду даної справи по суті.

Суд дійшов висновку, що з урахуванням наявного спірного періоду, який є предметом даного спору, фактично відповідачем-1 остаточний розрахунок з позивачем не проведено.

Крім того, встановлення пропущення місячного строку звернення до суду щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розглядалось судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі та ухвалою суду від 03.02.2023 причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом визнано поважними та поновлено позивачу вказаний строк.

З огляду на викладене суд зазначає, що підстави для задоволення клопотання про залишення позову в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без розгляду відсутні.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 240, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про залишення позову без розгляду у справі №160/659/23 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 27.03.2023.

Суддя Н.Є. Калугіна