Справа № 120/8889/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

20 березня 2023 р. Справа № 120/8889/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 01 липня 2022 року отримує пенсію, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

30 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про виплату йому грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте листом від 23 вересня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило заявника про відсутність підстав для здійснення відповідної виплати, оскільки його страховий стаж при призначенні пенсії становив 33 роки 09 місяців 24 дні, якого недостатньо для виплати такої грошової допомоги. При цьому у листі йшлося про те, що до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року.

Позивач вважає рішення пенсійного органу від 23 вересня 2022 року протиправним, тому й звернувся до суду з цим позовом з вимогою зобов`язати зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року, а також виплатити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 07 листопада 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16 листопада 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191. Із пункту 2 вказаного Порядку слідує, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 908. Період проходження військової служби на посаді санітарного інструктора медичного пункту можливо зарахувати лише при умові надання уточнюючої довідки з військової частини про характер виконуваних робіт. За наведених обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

17 листопада 2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, проте така до уваги не береться, оскільки заявами по суті у справах, визначених частиною 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, є позов та відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року.

Відповідно до довідки про проходження служби (трудову діяльність) від 20 вересня 2021 року вих. № 1122, що видана другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 в період з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора медичного пункту.

30 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вих. № 7639-7064/Б-02/8-0200/22 від 23 вересня 2022 року позивачу відмовлено у здійсненні такої виплати з огляду на те, що відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 908. Період проходження військової служби на посаді санітарного інструктора медичного пункту можливо зарахувати лише при умові надання уточнюючої довідки з військової частини про характер виконуваних робіт. Стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 33 роки 09 місяців 24 дні. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для виплати грошової допомоги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191.

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік закладів і установ).

Зміст розділу 2 "Охорона здоров`я" Переліку закладів і установ в частині "Найменування закладів і установ" містить зазначення "Лікарняні заклади", а в частині "Найменування посад" містить зазначення "лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)".

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28 жовтня 2002 року затверджено перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28 жовтня 2002 року, до багатопрофільних лікарняних закладів окрім інших віднесено й медичні частини (медичні пункти) з`єднання, військової частини (навчального центру).

Так, в ході судового розгляду установлено, що ОСОБА_1 у період з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора медичного пункту, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 вересня 2021 року № 1122.

Відтак стаж роботи позивача на посаді санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1 має зараховуватись до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги.

При цьому листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року підтверджується стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, що становить 33 роки 09 місяців 24 дні (без врахування періоду проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року).

Водночас судом встановлено, що такий період (з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року) позивачу протиправно не зараховано до стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги.

За наведених обставин позивач має більше 35 років стажу, а відповідно і набув право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону №1058-IV.

Особливу увагу варто звернути на тому, що право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправні дії, які полягають у відмові в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV.

Разом із тим відсутні підстави для визнання протиправним рішення пенсійного органу № 7639-7064/Б-02/8-0200/22 від 23 вересня 2022 року, адже за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року пенсійним органом не прийнято акт індивідуальної дії (рішення) в розумінні Кодексу адміністративного кодексу України, оскільки заявнику відмовлено у виплаті грошової допомоги листом від 23 вересня 2022 року.

З огляду на те, суд дійшов висновку визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачеві грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV, тому задоволенню підлягає й похідна від основної вимоги, що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV, зарахувавши при цьому до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора медичного пункту.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 25 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 496,20 гривень.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 992,40 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владдих повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, у підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 4000 гривень суду надано договір про надання правової допомоги від 21 жовтня 2022 року, що укладений між адвокатом Никитюк О.І. та позивачем.

Пунктом 2 договору про надання правничої допомоги від 21 жовтня 2022 року передбачено, що правова допомога включає в себе роз`яснення діючого пенсійного законодавства, виготовлення позовної заяви та пакету документів до неї, представництво інтересів ОСОБА_1 під час розгляду справи в судах адміністративного судочинства всіх інстанцій.

Згідно з пунктом 9 цього договору сторони узгодили, що довіритель до початку розгляду справи по суті має сплатити представнику гонорар у фіксованому розмірі 4000 гривень.

На думку суду, надані адвокатом послуги щодо роз`яснення діючого пенсійного законодавства та виготовлення позовної заяви охоплюються єдиною метою, якою є підготовка (складання) позовної заяви, а тому обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи (наданих послуг).

Крім того, адміністративна справа №120/8889/22 розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, а тому слід дійти висновку, що такий розмір є досить завищеним.

На переконання суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 1000 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

При цьому при визначенні розміру витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує положення частин 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши при цьому до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора медичного пункту з 26 липня 1981 року по 22 квітня 1983 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 20.03.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович