Справа № 320/5034/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року справа №320/5034/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 01.06.2022 №158-О "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ";

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 06.06.2022 №165-О "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора юридичного департаменту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України;

- стягнути з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 по 27.04.2022;

- стягнути з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.06.2022 по дату винесення рішення судом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що з 03.06.2021 він працював на посаді директора юридичного департаменту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі по тексту також - Міндовкілля), однак наказом від 01.06.2022 №158-О він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за прогул без поважних причин, а наказом від 06.06.2022 №165-О - звільнений з посади за вчинення систематичного дисциплінарного проступку (повторного прогулу без поважних причин).

Позивач не погоджується з правомірністю вказаних наказів, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Так, позивач зазначає, що у період з 07.03.2022 по 22.03.2022 він виконував свої посадові обов`язки дистанційно, а 23.03.2022 у мобільний додаток WhatsApp у групі «Міндовкілля», учасником якої є позивач, державним секретарем Міндовкілля Яровою Є. В. було викладено для ознайомлення наказ Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О «Про встановлення простою в роботі в період воєнного стану», яким у роботі працівників Міндовкілля, вказаних у додатку до цього наказу (у тому числі для позивача), встановлено простій з 01.03.2022 до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників, тобто без чіткого визначення кінцевого терміну простою. У зв`язку з цим позивач зазначає, що на підставі цього наказу він перебував у простої з 01.03.2022.

Позивач стверджує, що 28.04.2022, після повідомлення йому співробітником Управління по роботі з персоналом Міндовкілля про необхідність виходу на роботу відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 №440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» (далі - постанова №440), він вийшов на роботу, де ознайомився з наказом Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О та виявив зміну тексту наказу в частині визначення кінцевого терміну простою - «до 31 березня 2022 року», а не «до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників», як було вказано у наказі, текст якого був надісланий у мобільний додаток WhatsApp у групу «Міндовкілля». При цьому позивача було повідомлено про проведення дисциплінарного провадження за фактом його відсутності на робочому місці 26 та 27 квітня 2022 року.

Позивач повідомляє, що на його запит від 28.04.2022 про отримання інформації відповідач листом від 03.05.2022 №25/3-19/5495-22 надав позивачеві копію наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О та копію наказу від 01.04.2022 №60-О, яким встановлено простій у роботі працівників на період з 01.04.2022 по 30.04.2022 згідно переліку (у якому позивач відсутній), а також визнано таким, що втратив чинність, наказ від 25.02.2022 №50-О.

Позивач стверджує, що до 03.05.2022 він не був обізнаний про існування наказу Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О та, відповідно, втрату чинності наказу від 25.02.2022 №50-О, яким у його роботі було встановлено простій, однак наказами Міндовкілля від 29.04.2022 №184 та від 02.05.2022 №187 були порушені дисциплінарні провадження за фактами відсутності позивача на робочому місці 26 та 27 квітня 2022 року.

Позивач вважає, що дисциплінарні провадження щодо нього були проведені непрозоро, необ`єктивно та упереджено, а висновки дисциплінарної комісії не ґрунтуються на доказах та оформлені з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, позивач зазначає, що в матеріалах дисциплінарної справи №187/22 наявний протокол фіксації доведення інформації до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 26.04.2022, яким позивачеві доведено до відома норми постанови №440, а також інформацію про відсутність рішення Міндовкілля про затвердження дистанційної роботи або простою позивача у квітні 2022 року. Однак, позивач стверджує, що під час телефонної розмови 26.04.2022 йому не було доведено до відома інформацію про виведення його з простою, а також інформацію про дистанційну роботу чи простій працівників Міндовкілля. Крім того, позивач стверджує, що відповідно до положень частини четвертої статті 9-1 Закону України «Про державну службу» інформація, доведена до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, вважається такою, що доведена до відома, на п`ятий календарний день з моменту її доведення, внаслідок чого позивач повинен був вийти на роботу у понеділок 02.05.2022.

Позивач не погоджується з висновком дисциплінарної комісії про порушення ним норм постанови №440, оскільки вважає, що його перебування поза межами робочого місця відбувалося на підставі наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, про скасування якого йому стало відомо лише 03.05.2022. При цьому, позивач зауважує, що постанова №440 не регулює питання простою та виведення працівників з простою, а зміст цієї постанови був доведений не індивідуально до позивача, а через групове повідомлення у мобільному додатку WhatsApp у групі «Міндовкілля».

Крім того, оскільки наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О про скасування наказу від 25.02.2022 №50-О та, фактично, виведення позивача з простою, не був доведений до відома позивача, він вважає, що відповідач порушив право позивача на працю та створив умови для вимушеного прогулу у період з 01.04.2022 по 27.04.2022.

Наведені факти, на переконання позивача, свідчать про відсутність його вини у проступку у вигляді прогулу 26.04.2022, що, однак, не було враховано дисциплінарною комісією.

Незгода позивача з роботою та висновками дисциплінарної комісії під час здійснення дисциплінарного провадження №184/22 є аналогічною до вищевказаних обставин.

Також позивач зауважує, що прогул працівника два дні поспіль (26 та 27 квітня 2022) є триваючим правопорушенням, за що може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При цьому позивач посилається на практику Верховного Суду, а саме: постанову від 03.03.2021 у справі №813/1475/17.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати спірні накази Міндовкілля, поновити позивача на посаді директора юридичного департаменту Міндовкілля, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що наказом Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О встановлено простій у роботі більшості працівників, у тому числі і позивача, до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників. У свою чергу, наказом Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О встановлено простій у роботі працівників міністерства до 30.04.2022 та визнано таким, що втратив чинність, наказ від 25.02.2022 №50-О.

Відповідач зазначає, що згідно з пунктом 3 постанови №440 у разі перебування державного службовця або працівника державного органу в робочий час в Україні поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби, зазначеного в пункті 1 цієї постанови, або за кордоном, крім перебування у службовому відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону.

Відповідач стверджує, що підставою для виходу ОСОБА_1 на роботу і припинення його простою стало не скасування наказу від 25.02.2022 №50-О наказом Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О, а прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №440.

Актами від 26.04.2022 та від 27.04.2022 встановлено факт відсутності позивача на робочому місці, у зв`язку з чим наказами Міндовкілля від 29.04.2022 №184 та від 02.05.2022 №187 порушено дисциплінарні провадження за вказаними фактами та за результатом проведених дисциплінарних проваджень наказом Міндовкілля від 01.06.2022 №158-О позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за прогул 26.04.2022, а наказом від 06.06.2022 №165-О - позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за прогул 27.04.2022 та звільнено з посади.

Відповідач повідомляє, що посилання на постанову №440 було опубліковано державним секретарем Міндовкілля Євдокією Яровою 14.04.2022 о 15:20 в мобільному додатку WhatsApp у групі «Міндовкілля», учасником якої є позивач, що, на думку відповідача, є належним способом доведення інформації до відома, оскільки, враховуючи умови воєнного стану, Міндовкілля було позбавлено можливості складати протоколи фіксації доведення інформації до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку по кожному з більш ніж 200 працівників Міндовкілля. При цьому відповідач вважає непереконливими твердження позивача про неналежність такого способу доведення інформації до його відома, оскільки наказ Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О про встановлення простою у роботі позивача був доведений до відома у такий самий спосіб та неухильно виконувався позивачем.

Відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що прогул 26 та 27 квітня 2022 року є триваючим порушенням, оскільки вважає, що такий прогул переривався повідомленням позивачеві співробітником Управління по роботі з персоналом Міндовкілля 26.04.2022 про необхідність виходу на роботу відповідно до положень постанови №440, а тому прогули позивача 26.04.2022 та 27.04.2022 є окремими проступками, за які настає окрема відповідальність.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 було задоволено клопотання позивача та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

Усною ухвалою суду від 22.09.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову з підстав, аналогічних викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 17.01.2023 учасники процесу подали суду клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи клопотання учасників процесу, суд усною ухвалою від 17.01.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішив здійснити подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Центральним СВМ РУ МВС України в Київській області 20.09.1996.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи трудової книжки, з 03.06.2021 позивач працював на посаді директора Юридичного департаменту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (наказ від 02.06.2021 №169-О).

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 25.02.2022 №50-О відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, керуючись статтями 34, 113 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про оплату праці», з метою збереження життя і здоров`я працівників Міндовкілля, встановлено простій у роботі працівників Міндовкілля згідно з переліком, що додається.

Визначено встановлений простій у роботі працівників таким, що виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життю та здоров`ю, з 01 березня 2022 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників.

У період простою:

- дозволити працівникам Міндовкілля, у яких встановлено простій, не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою;

- зберегти оплату праці у межах, що не менше ніж дві третини від середнього заробітку для працівників, які підпадають під дію простою, згідно додатку.

Пунктом 4 цього наказу Управлінню роботи з персоналом доручено довести до відома працівників цей наказ.

Згідно з додатком до наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О позивач значиться в переліку працівників Міндовкілля, яким встановлено простій в роботі в період воєнного стану, під порядковим номером 21.

З матеріалів справи вбачається, що наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 25.02.2022 №50-О був доведений до відома позивача шляхом його опублікування у робочій групі «Міндовкілля» мобільного додатку WhatsApp 23 березня 2022 року.

Даний факт підтверджується роздрукованим скріншотом текстового повідомлення в групі «Міндовкілля» мобільного додатку WhatsApp та не заперечується учасниками справи по суті.

Також судом встановлено, що 25.02.2022 Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України було прийнято наказ №51-О, яким запроваджено з 01 березня 2022 року режим дистанційної роботи працівникам Міндовкілля, згідно з додатком, оплату праці яким вирішено здійснювати у встановленому законодавством порядку.

В списку працівників Міндовкілля, яким запроваджено режим дистанційної роботи (Додаток до наказу від 25.02.2022 №51-О), позивач не значиться.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2022 року Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України було прийнято наказ №59-О, яким запроваджено з 01 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року режим дистанційної роботи працівникам Міндовкілля, згідно з додатком, оплату праці яким вирішено здійснювати у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 3 цього наказу визнано таким, що втратив чинність, наказ від 25.02.2022 №51-О «Про дистанційну роботу».

В списку працівників Міндовкілля, яким запроваджено режим дистанційної роботи (Додаток до наказу від 01.04.2022 №59-О), позивач не значиться.

Також 01 квітня 2022 року Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України було прийнято наказ №60-О, яким встановлено простій у роботі працівників Міндовкілля згідно з переліком, що додається.

Визначено встановлений простій у роботі працівників таким, що виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життю та здоров`ю, з 01 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року.

У період простою:

- дозволити працівникам Міндовкілля, у яких встановлено простій, не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою;

- зберегти оплату праці у межах, що не менше ніж дві третини від середнього заробітку для працівників, які підпадають під дію простою, згідно додатку.

Пунктом 4 цього наказу було визнано таким, що втратив чинність, наказ від 25 лютого 2022 року №50-О «Про встановлення простою в роботі в період воєнного стану».

Пунктом 5 цього наказу Управлінню роботи з персоналом доручено довести до відома працівників цей наказ.

Згідно з додатком до наказу Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О позивач не значиться в переліку працівників Міндовкілля, яким встановлено простій в роботі в період з 01.04.2022 до 30.04.2022.

В матеріалах справи відсутні докази того, що наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О після його прийняття був доведений до відома позивача.

Як зазначає позивач у позові, 26 квітня 2022 року о 16:00 на його мобільний номер НОМЕР_2 зателефонувала співробітник Управління роботи з персоналом з метою з`ясування його місцезнаходження та причин відсутності на робочому місці з 25.04.2022 відповідно до постанови №440, на що позивач повідомив про його перебування у простої згідно з наказом Міндовкілля від 25 лютого 2022 року №50-О та недоведення до його відома іншого наказу про виведення з такого простою та необхідність виходу на роботу.

Також у позовній заяві позивач повідомив, що 27.04.2022 орієнтовно після 16:00 йому зателефонувала співробітник Управління роботи з персоналом та повідомила про необхідність виходу на роботу, а на прохання позивача ознайомити його з відповідним наказом Міндовкілля щодо виведення його з простою, скасування та/або внесення змін до наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О йому було повідомлено, що з відповідним наказом він може ознайомитися в приміщенні Міндовкілля.

Такі самі обставини позивач повідомив суду під час його допиту як свідка (за його згодою) у судовому засіданні 20.10.2022.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний протокол фіксації доведення інформації до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 26 квітня 2022 року, з якого вбачається, що головний спеціаліст відділу державної служби Управління роботи з персоналом ОСОБА_3 26.04.2022 о 16 год 00 хв зателефонувала директору Юридичного департаменту ОСОБА_1 для з`ясування його місцезнаходження та причин відсутності на робочому місці в адміністративній будівлі Міндовкілля, а також повідомила про набуття з 25.04.2022 чинності пункту 3 постанови №440, яким передбачено застосування дисциплінарного стягнення відповідно до закону у разі перебування державного службовця у робочий час поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби. Доведена інформація, що немає рішення державного секретаря Міндовкілля про запровадження в квітні 2022 року режиму дистанційної роботи або простою директору Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

Також в матеріалах справи наявний протокол фіксації доведення інформації до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 27 квітня 2022 року, з якого вбачається, що головний спеціаліст відділу державної служби Управління роботи з персоналом ОСОБА_3 27.04.2022 о 16 год 20 хв зателефонувала директору Юридичного департаменту ОСОБА_1 для з`ясування його місцезнаходження та причин відсутності на робочому місці в адміністративній будівлі Міндовкілля, враховуючи ті обставини, що 26.04.2022 о 16:00 йому була доведена інформація про відсутність рішення Державного секретаря Міндовкілля про запровадження у квітні 2022 року режиму дистанційної роботи або простою директору Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2022 року працівниками Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був складений акт про те, що 26 квітня 2022 року директор Юридичного департаменту ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 09 год 00 хв до 17 год 00 хв.

27 квітня 2022 року працівниками Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був складений акт про те, що 27 квітня 2022 року директор Юридичного департаменту ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 09 год 00 хв до 12 год 20 хв.

Судом встановлено, що 27.04.2022 позивачем були складені пояснення на ім`я Державного секретаря Міндовкілля Ярової Є. В., в яких він зазначив, що 26.04.2022 о 16-00 йому зателефонував представник Управління роботи з персоналом Міндовкілля на виконання доручення Ярової Є. В. щодо з`ясування місцезнаходження позивача та причин відсутності на робочому місці з 25.04.2022 відповідно до постанови КМУ від 12.04.2022 №440.

Позивач повідомив, що у період воєнного стану за межі України він не виїжджав та 25.04.2022 він перебував за місцем своєї реєстрації, яке вказано в особовій справі.

Позивач зазначив, що відповідно до наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, з яким його було ознайомлено 23.03.2022 за допомогою мобільного месенджера WhatsApp, йому було встановлено простій у роботі з 01.03.2022 до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників, та з будь-яким іншим наказом щодо виведення позивача з простою у встановленому порядку його ознайомлено не було, а вищевказана постанова КМУ №440 не регулює питання простою.

У зв`язку з цим позивач зауважив, що ним не було порушено жодної норми законодавства та Правила внутрішнього трудового розпорядку Міндовкілля.

Вказані пояснення містять резолюцію «До наказу про порушення дисциплінарного провадження».

Також в матеріалах справи наявний інформаційний запит позивача від 28.04.2022, адресований Міністерству захисту довкілля та природних ресурсів України, в якому він повідомив, що після його виходу на роботу 28.04.2022 (за результатом телефонної розмови 27.04.2022 зі співробітником Управління по роботі з персоналом) та ознайомлення з текстом наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О було виявлено зміну первинного тексту наказу та визначення кінцевого терміну простою «до 31 березня 2022 року».

У зв`язку з цим позивач просив надати йому:

- засвідчену у встановленому порядку копію наказу Міндовкілля №50-О, яким встановлено простій у роботі та перелік працівників Міндовкілля, яким встановлено простій;

- засвідчену у встановленому порядку копію наказу Міндовкілля, яким встановлено простій у роботі у квітні 2022 року та перелік працівників Міндовкілля, яким встановлено простій;

- засвідчену у встановленому порядку копію наказу Міндовкілля, яким встановлено простій у роботі у травні 2022 року та перелік працівників Міндовкілля, яким встановлено простій;

- інформацію, а у разі наявності копії документів, яким чином та коли саме позивача ознайомлено з наказом Міндовкілля №50-О та іншими наказами, які регулюють питання простою у Міндовкіллі.

У відповідь на цей запит Міндовкілля листом від 03.05.2022 №25/3-19/5495-22 надало позивачеві належним чином засвідчені копії наказів Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О та від 01.04.2022 №60-О, а також копію аркушу ознайомлення з наказом від 25.02.2022 №50-О.

Згідно з наданою позивачеві копією наказу від 25.02.2022 №50-0 простій у роботі працівників Міндовкілля був встановлений з 01 березня 2022 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників.

Згідно з аркушем ознайомлення з наказом від 25.02.2022 №50-О позивача було ознайомлено з цим наказом під підпис 29.04.2022.

Згідно з наданою позивачеві копією наказу від 01.04.2022 №60-0 простій у роботі працівників Міндовкілля був встановлений з 01 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року.

Аркуш ознайомлення позивача з цим наказом наданий не був.

04.05.2022 позивач звернувся до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України із запитом, в якому просив надати таку інформацію та копії документів:

- яким чином було організовано роботу Міндовкілля у період воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 зі змінами, затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, а саме: у період з 01 по 27 квітня 2022 року?

- надати відповідні накази, якими встановлено дистанційну роботу працівників Міндовкілля у квітні 2022 року та перелік таких працівників.

- яким чином доведено до відома працівників Міндовкілля, в тому числі до відома позивача, про організацію роботи Міндовкілля у період воєнного стану, зокрема, про переїзд (відрядження) працівників до міста Івано-Франківськ?

- у який період та на яких підставах посадові особи Міндовкілля перебували у місті Івано-Франківськ?

- яким чином та за якими критеріями визначено перелік працівників Міндовкілля, що перебували у місті Івано-Франківськ, та чому позивача як директора Юридичного департаменту не включено до цього переліку?

- чи оформлювались працівникам Міндовкілля, що перебували у місті Івано-Франківськ, службові відрядження?

- коли Міндовкілля відновило свою роботу в адміністративній будівлі за адресою: місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, 35 та яким чином про це повідомлено працівників Міндовкілля, у тому числі позивача?

- коли саме та яким чином позивача ознайомлено з відповідним наказом Міндовкілля, яким визнано таким, що втратив чинність наказ №50-О?

- коли саме (з якої дати) позивач повинен був приступити до виконання своїх посадових обов`язків, чим це підтверджується та яким чином це доведено до відома позивача?

- надати засвідчені копії наказів Міндовкілля, що видані у період воєнного стану та які стосуються проходження позивачем державної служби.

На вказаний запит відповідач разом із супровідним листом від 06.05.2022 №25/3-19/5755-22 надав засвідчені копії таких документів:

- наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №59-0 «Про дистанційну роботу» з додатком;

- наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №60-о «Про встановлення простою в роботі в період воєнного часу» з додатком;

- наказ Міндовкілля від 29.04.2022 №184 «Про порушення дисциплінарного провадження та утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи» з додатком;

- наказ Міндовкілля від 02.05.2022 №187 «Про порушення дисциплінарного провадження та утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи» з додатком;

- доручення в.о. Міністра від 17.03.2022 №10/1-Д з додатком;

- доручення в.о. Міністра від 02.04.2022 №16/1-Д з додатком;

- доручення в.о. Міністра від 24.02.2022 №8/1-Д з додатком.

Судом встановлено, що 29.04.2022 Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України було прийнято наказ №184, яким порушено дисциплінарне провадження за фактом відсутності на робочому місці 27 квітня 2022 року директора Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

02.05.2022 Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України було прийнято наказ №187, яким порушено дисциплінарне провадження за фактом відсутності на робочому місці 26 квітня 2022 року директора Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявні пояснення позивача від 12.05.2022, надані ним під час дисциплінарного провадження, в яких позивач зазначив, що його відсутність на робочому місці 26 та 27 квітня 2022 року була пов`язана з перебуванням у простої на підставі наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О та недоведенням до нього інформації про виведення його з простою.

У вказаних поясненнях позивач повідомив, що співробітник Управління по роботі з персоналом під час телефонної розмови 27.04.2022 зазначила, що з наказом про виведення з простою його буде ознайомлено у приміщенні Міндовкілля.

Позивач зазначив, що 28 квітня 2022 року він вийшов на роботу і під час ознайомлення з наказом Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О виявив, що первинний текст наказу було змінено, а кінцевий термін простою визначено до 31 березня 2022 року, у зв`язку з чим 28.04.2022 ним було направлено запит про надання інформації, у тому числі, засвідченої копії наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, копії наказу про встановлення простою у роботі працівників Міндовкілля у квітні 2022 року, та докази ознайомлення позивача з цими наказами.

Позивач повідомив, що 03.05.2022 він отримав відповідь на свій запит, до якого були додані накази Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О та від 01.04.2022 №60-О, при цьому кінцевий термін простою за наказом від 25.02.2022 №50-О був визначений «до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників».

Позивач зауважив, що наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О до його відома доведено не було та про його існування він дізнався лише 03.05.2022 при отриманні відповіді на інформаційний запит від 28.04.2022.

Позивач у поясненнях зазначив, що під час телефонних розмов зі співробітником Управління по роботі з персоналом 26 та 27 квітня 2022 року копії наказів про виведення його з простою йому надані не були (шляхом надсилання поштою, з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, зокрема, з використанням мобільного додатку WhatsApp тощо), а у разі врахування протоколу фіксації доведення інформації до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 26.04.2022, відповідно до частини четвертої статті 9-1 Закону України «Про державну службу» така інформація вважається доведеною до відома на п`ятий календарний день з моменту її доведення, у зв`язку з чим на роботу він мав вийти з 02.05.2022.

Позивач також повідомив, що пунктом 3 постанови №440 передбачена можливість застосування до державного службовця дисциплінарного стягнення у разі перебування поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби, але його перебування поза межами робочого місця відбувалося на підставі наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, про скасування якого йому стало відомо лише 03.05.2022.

У зв`язку з цим позивач повідомив про відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку.

25.05.2022 на своєму засіданні дисциплінарна комісія розглянула дисциплінарну справу від 02.05.2022 №187 та прийняла рішення про наявність у діях державного службовця ОСОБА_1 , директора Юридичного департаменту, дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (прогул), який характеризується такими обставинами:

- відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 26 квітня 2022 року без поважної причини, що підтверджено актом про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці 26 квітня 2022 року;

- не здійснення ОСОБА_1 комунікації з безпосереднім керівником про причини його відсутності на робочому місці 26 квітня 2022 року;

- відсутність рішення Державного секретаря Міндовкілля про запровадження дистанційної роботи для ОСОБА_1 ;

- порушення режиму роботи працівників апарату Міндовкілля, встановлених пунктом 4 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку державних службовців та працівників апарату Міндовкілля, затверджених конференцією трудового колективу Міндовкілля, протокол від 31.08.2020 №1.

У зв`язку з цим 25.05.2022 дисциплінарною комісією було складено подання, яким рекомендовано державному секретарю Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України застосувати до ОСОБА_1 , директора Юридичного департаменту, дисциплінарне стягнення, передбачене частиною третьою статті 66 Закону України «Про державну службу» - оголошення догани.

01.06.2022 позивачем були подані Державному секретарю Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Яровій Є. В. пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження відповідно до наказу Міндовкілля від 02.05.2022 №187.

У вказаних поясненнях позивач повідомив про відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку, оскільки до його відома не було доведено наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, яким у роботі позивача було встановлено простій.

За результатом розгляду подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 25 травня 2022 року, а також письмових пояснень ОСОБА_1 від 01 червня 2022 року Державним секретарем Міндовкілля Яровою Є. В. був прийнятий наказ від 01.06.2022 №158-О, яким ОСОБА_1 , директора Юридичного департаменту, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

02.06.2022 на своєму засіданні дисциплінарна комісія розглянула дисциплінарну справу від 29.04.2022 №184 та прийняла рішення про наявність у діях державного службовця ОСОБА_1 , директора Юридичного департаменту, дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (прогул), який характеризується такими обставинами:

- відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 27 квітня 2022 року без поважної причини, що підтверджено актом про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці 27 квітня 2022 року;

- не здійснення ОСОБА_1 комунікації з безпосереднім керівником про причини його відсутності на робочому місці 27 квітня 2022 року;

- відсутність рішення Державного секретаря Міндовкілля про запровадження дистанційної роботи для ОСОБА_1 ;

- порушення режиму роботи працівників апарату Міндовкілля, встановлених пунктом 4 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку державних службовців та працівників апарату Міндовкілля, затверджених конференцією трудового колективу Міндовкілля, протокол від 31.08.2020 №1.

У зв`язку з цим, враховуючи наявність винесеного рішення про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 за прогул 26 квітня 2022 року (наказ від 01.06.2022 №158-О) у вигляді догани, 02.06.2022 дисциплінарною комісією було складено подання, яким рекомендовано державному секретарю Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України застосувати до ОСОБА_1 , директора Юридичного департаменту, дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом 4 частини першої статті 66 Закону України «Про державну службу» - звільнення з посади державної служби.

06.06.2022 позивачем були подані Державному секретарю Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Яровій Є. В. пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження відповідно до наказу Міндовкілля від 29.04.2022 №184.

У вказаних поясненнях позивач повідомив про відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку, оскільки до його відома не було доведено наказ Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, яким у роботі позивача було встановлено простій.

За результатом розгляду подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 02 червня 2022 року, а також письмових пояснень ОСОБА_1 від 06 червня 2022 року Державним секретарем Міндовкілля Яровою Є. В. був прийнятий наказ від 06.06.2022 №165-О, яким ОСОБА_1 , директора Юридичного департаменту, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за вчинення систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнено ОСОБА_1 07 червня 2022 року з посади директора Юридичного департаменту на підставі пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» за вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем наказів від 01.06.2022 №158-О та від 06.06.2022 №165-О, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з приводу чого суд зазначає таке.

Закон України «Про державну службу» (далі - Закон №889, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно з приписами статті 8 Закону № 889 державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Згідно з частиною першою статті 64 цього Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями частини першої статті 65 Закону №889 передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних проступків визначені частиною другою вказаної статті, серед яких пунктом 12 передбачено такий вид дисциплінарного проступку як прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 66 указаного Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною третьою статті 66 Закону №889 визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, зокрема, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

За частиною п`ятою вказаної норми, звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частина сьома статті 66, частина третя статі 74 зазначеного Закону).

Приписами частин першої, другої статті 68 Закону №889 передбачено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення, окрім зауважень, накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частин першої, десятої, одинадцятої статті 69 цього ж Закону для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця (частина друга статті 74 Закону №889).

Статтею 77 цього ж Закону передбачено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, законодавство передбачає необхідність встановлення вини такої особи за результатами проведення службового розслідування/дисциплінарного провадження.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, Верховним Судом у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 200/8522/19-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 97976488).

Зі змісту норм Закону №889 можна визначити наступні стадії дисциплінарного провадження:

- ініціювання дисциплінарного провадження;

- формування дисциплінарної справи;

- проведення службового розслідування ( за наявності підстав);

- розгляд дисциплінарною комісією дисциплінарної справи державного службовця;

- подання дисциплінарної комісії суб`єкту призначення;

- прийняття рішення суб`єктом призначення;

- накладення дисциплінарного стягнення (закриття дисциплінарного провадження).

При цьому, під час дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія повинна об`єктивно, повно та всебічно дослідити всі обставини, які стали підставою для ініціювання дисциплінарного стягнення.

Як було вказано вище, наказом від 01.06.2022 №158-О позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин 26 квітня 2022 року.

Необхідність виходу позивача на роботу відповідач обґрунтовує положеннями постанови №440, якою, за твердженням Міндовкілля, було припинено простій позивача, встановлений наказом від 25.02.2022 №50-О, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону №889 дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно зі статтею 34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Суд зазначає, що простій у роботі позивача було встановлено наказом Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, пунктом 4 якого Управлінню роботи з персоналом було доручено довести до відома працівників цей наказ.

Як було вказано вище, цей наказ був доведений до відома позивача лише 23 березня 2022 року шляхом його опублікування у робочій групі «Міндовкілля» мобільного додатку WhatsApp.

Даний факт підтверджується роздрукованим скріншотом текстового повідомлення в групі «Міндовкілля» мобільного додатку WhatsApp та не заперечується учасниками справи по суті.

Наведене, у свою чергу, свідчить, що до 23.03.2022 позивач не був обізнаний про факт перебування у простої з 01.03.2022.

При цьому, ознайомлення позивача зі вказаним наказом під підпис було здійснено лише 29.04.2022, про що свідчить аркуш ознайомлення з наказом.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 9 Закону №889 державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки, чи особі, визначеній у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

Наказ (розпорядження), доручення має містити конкретне завдання, інформацію про його предмет, мету, строк виконання та особу, відповідальну за виконання.

Наказ (розпорядження) має бути письмовим, а доручення може бути письмовим або усним.

Статтею 9-1 цього ж Закону визначено, що доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1042 (далі - Порядок №1042).

Положеннями вказаного Порядку передбачено, що інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол).

Протокол складається в довільній формі працівником державного органу, визначеним суб`єктом призначення або керівником державної служби, та повинен містити: 1) дату, час та місце складення протоколу; 2) підставу надіслання інформації або документів державному службовцю з посиланням на відповідну норму Закону; 3) дату, час та вид засобу телекомунікаційного зв`язку, за допомогою якого надіслано інформацію або документи державному службовцю; 4) контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію або документи з використанням засобу телекомунікаційного зв`язку (номер телефону, адресу електронної пошти тощо); 5) короткий зміст інформації або документів, які надіслані державному службовцю; 6) найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи; 7) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я працівника державного органу, який надіслав інформацію або документи державному службовцю; 8) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я уповноваженого працівника державного органу, який склав протокол; 9) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я керівника служби управління персоналом; 10) додатки до протоколу, що підтверджують факт надіслання інформації або документів (копію знімку екрану засобу телекомунікаційного зв`язку тощо).

Протокол складається в одному примірнику та зберігається у службі управління персоналом.

Державний службовець, якому доведено інформацію або документи до відома, має право отримати завірену в установленому порядку копію відповідного протоколу.

Матеріали справи не містять доказів складення відповідачем протоколу про доведення до відома позивача наказу від 25.02.2022 №50-О з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку, проте недотримання відповідачем процедури, встановленої Порядком №1042, не спростовує того факту, що про наявність зазначеного наказу позивач був проінформований саме шляхом його опублікування у робочій групі «Міндовкілля» мобільного додатку WhatsApp 23 березня 2022 року, тобто з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку (даний факт визнається учасниками процесу та не потребує додаткового доказування), у зв`язку з чим, враховуючи положення частини четвертої статті 9-1 Закону №889, така інформація вважається доведеною до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту її відправлення, тобто з 28 березня 2022 року.

Суд зауважує, що в наказі Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О не була вказана конкретна дата припинення простою працівників, оскільки простій був встановлений з 01 березня 2022 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників. Посилання ж позивача про те, що первинна редакція наказу Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О у подальшому зазнала змін в частині визначення кінцевого терміну простою, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Таким чином, враховуючи невизначеність дати закінчення простою, суд зазначає, що у такому разі відповідачу потрібно було видати наказ про припинення простою, в якому повинна була міститися інформація із зазначенням конкретної дати припинення простою, а про прийняття такого наказу необхідно було проінформувати працівників, у роботі яких був встановлений простій.

Матеріали справи свідчать, що таким наказом є наказ Міндовкілля від 01 квітня 2022 року №60-О, яким встановлено простій у роботі працівників Міндовкілля у квітні 2022 року (на період 01 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року для переліку працівників, у якому позивач не значиться) та яким було визнано таким, що втратив чинність, наказ від 25 лютого 2022 року №50-О «Про встановлення простою в роботі в період воєнного стану».

При цьому, незважаючи на те, що пунктом 5 цього наказу Управлінню роботи з персоналом було доручено довести до відома працівників цей наказ, судом встановлено, що до відома позивача цей наказ доведено не було, а про його існування позивач дізнався лише 03.05.2022 після отримання інформації на його запит від 28.04.2022.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, всупереч вказаним нормам, відповідач під час розгляду цієї справи не надав суду доказів доведення до відома позивача інформації про існування наказу Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О, про виведення позивача з простою та необхідність виходу на роботу.

При цьому, суд вважає непереконливими твердження відповідача про те, що простій позивача був припинений на підставі постанови №440, з огляду на таке.

12 квітня 2022 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови робота державних службовців та працівників державного органу за межами України допускається лише у разі службового відрядження, оформленого в установленому порядку.

Пунктом 3 постанови №440 визначено, що у разі перебування державного службовця або працівника державного органу в робочий час в Україні поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби, зазначеного в пункті 1 цієї постанови, або за кордоном, крім перебування у службовому відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону.

Згідно з пунктом 5 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування, крім пункту 3, який набирає чинності з 25 квітня 2022 року.

Отже, вказана постанова запроваджує можливість дистанційної роботи для державних службовців за рішенням керівника державної служби (та відповідальність за перебування поза межами робочого місця без рішення керівника державної служби по запровадження дистанційної роботи) та жодним чином не стосується питань встановлення простою в роботі працівників, а також їх виведення з простою.

Можливість встановлення простою в роботі працівників, як було вказано вище, передбачена статтею 34 Кодексу законів про працю України, яка є чинною та за принципом ієрархії нормативно-правових актів є вищою за юридичною силою ніж норми постанови №440.

Більш того, згідно з пунктом 3 постанови №440 застосування до державного службовця дисциплінарного стягнення за перебування в робочий час поза межами робочого місця можливо у разі відсутності рішення керівника державної служби про запровадження дистанційної роботи.

У той же час, відсутність позивача на робочому місці, як було вказано вище, була обумовлена встановленням простою за наказом Міндовкілля від 25.02.2022 №50-О, про втрату чинності якого на підставі наказу від 01 квітня 2022 року №60-О позивачу повідомлено не було.

Не є переконливими також твердження відповідача про те, що про виведення позивача з простою йому було повідомлено 26.04.2022 та 27.04.2022 під час телефонної розмови з головним спеціалістом відділу державної служби Управління роботи з персоналом ОСОБА_3 .

Так, допитаний у судовому засіданні 20.10.2022 позивач (за його згодою) повідомив, що під час телефонної розмови 26.04.2022 та 27.04.2022 з головним спеціалістом відділу державної служби Управління роботи з персоналом ОСОБА_3. він просив її надати копію наказу про виведення позивача з простою, проте такий документ йому наданий не був, у тому числі шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку (наприклад, мобільного додатку WhatsApp).

При цьому, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що у разі врахування доведення до відома позивача інформації про виведення його з простою шляхом здійснення телефонного дзвінка 26.04.2022, враховуючи положення частини четвертої статті 9-1 Закону №889, така інформація вважається доведеною до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту її повідомлення, тобто 01 травня 2022 року.

За таких обставин, судом встановлено, що відсутність позивача на робочому місці 26 та 27 квітня 2022 року була обумовлена його перебуванням у простої та недоведенням до відома позивача інформації про виведення його з простою наказом Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О, що свідчить про відсутність вини позивача у прогулі.

При цьому, зазначені причини відсутності на роботі були повідомлені позивачем під час здійснення дисциплінарних проваджень у відповідних письмових поясненнях.

Як було вказано вище, положеннями частини першої статті 65 Закону №889 передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частиною другою цієї статті закріплено, що дисциплінарним проступком визнається прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У постанові від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 100956877) Верховний Суд виклав такий правовий висновок:

«Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника».

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 754/16137/15-ц (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 78565882) Верховний Суд також зазначив, що поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Незважаючи на те, що вищевказані справи, які розглядалися Верховним Судом, стосувалися звільнення позивачів за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд вважає за необхідне врахувати такі правові висновки, оскільки диспозиції цієї норми та пункту 12 частини другої статті 65 Закону №889 є ідентичними.

Суд зауважує, що відсутність належного повідомлення про припинення раніше запровадженого простою є поважною причиною неявки на роботі, оскільки оголошений простій звільняє працівника від обов`язку бути присутнім на робочому місці.

Звільнення працівника за прогул можливе лише при наявності достовірних обставин, які підтверджують відсутність на робочому місці без поважних причин. Рішення про завершення простою має бути доведено до працівника завчасно, задля забезпечення останньому можливості вчасно приступити до роботи. Відсутність повідомлення працівника про припинення дії простою виключає його відповідальність за нез`явлення на роботі.

За таких обставин, враховуючи те, що постанова №440 не регулює питання простою працівників, а також приймаючи до уваги недоведення до відома позивача інформації про виведення його з простою на підставі наказу Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О, суд вважає, що вина позивача у його відсутності на робочому місці 26 та 27 квітня 2022 року відсутня, а тому така відсутність не може вважатися прогулом державного службовця без поважних причин в розумінні пункту 12 частини другої статті 65 Закону №889.

Отже, правові підстави для застосування до позивача дисциплінарних стягнень за наказами від 01.06.2022 №158-О та від 06.06.2022 №165-О були відсутні.

Крім того, суд зауважує, що наказом від 06.06.2022 №165-О до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади відповідно до частини п`ятою статті 66 Закону №889, згідно з якою звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі, зокрема, вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Натомість, суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Оскільки позивач був відсутній на роботі у період з 26 квітня 2022 року до 27 квітня 2022 року безперервно, то його прогул був триваючим.

Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №818/501/16, від 3 жовтня 2019 року у справі №818/3584/15 та від 16 жовтня 2019 року у справі №805/3724/15-а також дійшов висновку, що прогул є триваючим правопорушенням.

Відповідно до частини сьомої статті 66 та частина третьої статті 74 Закону №889 за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, навіть у разі кваліфікації відповідачем факту відсутності позивача на роботі у період з 26 квітня 2022 року до 27 квітня 2022 року як прогулу державного службовця без поважних причин, такий прогул слід розцінювати як триваюче правопорушення, що свідчить про відсутність передумов для застосування частини п`ятою статті 66 Закону №889.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів Міндовкілля від 01.06.2022 №158-О та від 06.06.2022 №165-О та задоволення позову у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, враховуючи скасування судом наказу про звільнення позивача, він підлягає поновленню на попередній роботі.

З наказу Міндовкілля від 06.06.2022 №165-О вбачається, що позивач був звільнений з 07.06.2022.

Відповідно до положень статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Таким чином, працівник вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, позивач має бути поновлений на роботі з наступного дня після звільнення, тобто з 08.06.2022.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №711/8138/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85679198) зазначила, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) зазначив, що КЗпП України не містить поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №826/808/16 зазначила, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Пленум Верховного Суду України у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок №100), цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до положень пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд повинен визначати зазначену суму без утримання цього податку та збору, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц.

Враховуючи вищевказані норми та приймаючи до уваги те, що позивача було звільнено з посади 07.06.2022, при обчисленні середньоденної заробітної плати слід враховувати заробітну плату позивача за квітень та травень 2022 року (два місяці, що передують звільненню).

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку середньої заробітної плати позивача, обчисленої виходячи з виплат за два місяці перед звільненням (т.3, а.с.7), середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 1489,02 грн.

Період вимушеного прогулу позивача - з 08.06.2022 (наступний день після звільнення, враховуючи, що день звільнення є останнім робочим днем) по 24.03.2023 (день постановлення рішення у цій справі) або 208 робочих днів.

При цьому суд враховує положення частини шостої статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються, серед іншого, норми статті 73 Кодексу законів про працю України, якою, у свою чергу, визначені святкові і неробочі дні.

З урахуванням цього, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2022 по 24.03.2023 у розмірі 309 716,16 грн. (1489,02 грн. х 208 днів).

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 по 27.04.2022, суд зазначає таке.

Як було встановлено судом та зазначено вище, у цей період позивач фактично був виведений з простою та мав приступити до виконання своїх обов`язків на підставі наказу Міндовкілля від 01.04.2022 №60-О, який, однак, не був доведений до відома позивача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості здійснювати свої трудові функції та отримувати заробітну плату.

При цьому в табелі обліку робочого часу цей період трудової діяльності позивача (з 01.04.2022 по 27.04.2022) позначений символами «Н/з» («неявка з нез`ясованих причин»), а під час розгляду цієї справи відповідач підтвердив, що оплата праці позивача за цей період здійснена не була.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17 виклав правовий висновок, згідно якого вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником.

У постанові від 20 жовтня 2022 року у справі №320/2374/19 Верховний Суд також зазначив, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду цієї справи обставини того, що у період з 01.04.2022 по 27.04.2022 позивач був позбавлений можливості працювати (виконувати трудову функцію) саме з вини відповідача, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що зазначений період часу є його вимушеним прогулом, оплата якого має бути здійснена за правилами Порядку №100.

Враховуючи вказані вище норми, при обчисленні середньоденної заробітної плати за період вимушеного прогулу позивача з 01.04.2022 по 27.04.2022 слід враховувати заробітну плату позивача за січень та лютий 2022 року, приймаючи до уваги те, що у березні 2022 року позивач перебував у простої, тобто не працював і за цей час заробіток зберігався за ним частково, внаслідок чого такий час виключається з розрахункового періоду відповідно до пункту 2 Порядку №100.

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку середньої заробітної плати позивача, обчисленої виходячи з виплат за січень та лютий 2022 року (т.3, а.с.8), середньоденна заробітна плата позивача за цей період дорівнює 2759,46 грн.

Період вимушеного прогулу позивача - з 01.04.2022 по 27.04.2022 або 19 робочих днів.

З урахуванням цього, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 по 27.04.2022 у розмірі 52 429,74 грн. (2759,46 грн. х 19 днів).

Отже, всебічно та в повному обсязі розглянувши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до положень статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в частині:

- поновлення ОСОБА_1 на посаді директора юридичного департаменту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з 08 червня 2022 року;

- стягнення з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 07.06.2022 №3748-7520-7322-9698 (за позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 01.06.2022 №158-О "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ").

Враховуючи задоволення позову, вказаний розмір судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 01.06.2022 №158-О "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ".

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 06.06.2022 №165-О "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ".

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора юридичного департаменту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з 08 червня 2022 року.

5. Стягнути з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (ідентифікаційний код 43672853; місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2022 по 24.03.2023 в розмірі 309 716,16 грн. (триста дев`ять тисяч сімсот шістнадцять грн. 16 коп.), без урахування обов`язкових податків та зборів.

6. Стягнути з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (ідентифікаційний код 43672853; місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 по 27.04.2022 в розмірі 52 429,74 грн. (п`ятдесят дві тисячі чотириста двадцять дев`ять грн. 74 коп.), без урахування обов`язкових податків та зборів.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (ідентифікаційний код 43672853; місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35).

8. Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора юридичного департаменту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з 08 червня 2022 року.

9. Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.