Справа № 380/6324/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6324/22 пров. № А/857/15892/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Кравців О.Р. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/6324/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

13 квітня2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 22.02.2022 за № 94 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити з 16 лютого 2022 року пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах податкової служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №94 від 22.02.2022 про відмову в перерахунку пенсії на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 16.02.2022 пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Здійснено розподіл понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що підстави для призначення позивачу пенсію за віком віповідно до Закону України Про державну службу відсутні, оскільки законодавством визначено, що пенсія призначається лише один раз, а в подальшому можна лише переводити особу з одного виду пенсії на інший.

Також, покликаючись на п.343.1 ст.343 Податкового кодексу України, ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ від 04.11.1990, пп.17 п.3 ст.3 Закону України «Про державну службу», зазначає про неможливість зарахування до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періодів роботи позивача в органах державної податкової служби, оскільки згідно записів трудової книжки позивач у період з 12.12.2014 по 16.02.2022 займав різні посади в органах державної податкової служби та йому присвоювались персональні звання.

Згідно доводів скаржника, основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Однак посадові особи органів податкової служби, які мають спеціальне звання, Законом №3723 та нормативно-правовими актами КМУ не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

З огляду на наведене вказує, що підстав для прийняття рішення у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про переведення з пенсії за віком, призначених на загальних підставах, на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII не було.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16.02.2022 позивач звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно Закону України Про державну службу.

За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області. За наслідком розгляду заяви та доданих документів пенсійним органом прийнято рішення від 22.02.2022 за № 94, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з підстав відсутності необхідного стажу державної служби.

Позивач, вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на належне пенсійне забезпеченя.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період державної служби ОСОБА_1 у податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення пенсійного органу про відмову у перерахунку (переведенні) з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, а з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон №1058-IV).

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII Про державну службу (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV.

При цьому, вік особи визначається ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і складає 62 роки для чоловіків і 60 років для жінок.

Страховий стаж передбачений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і складає 35 років для чоловіків і 30 років для жінок.

Стаж державної служби для тих, хто на час досягнення зазначеного віку працював на посадах державних службовців становить не менш як 10 років, та не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст.90 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Такими умовами є вік та страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.93 № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.93 №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.93 № 3723-XII вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи № 822/524/18.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС Українидоказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

В розглядуваних правовідносинах єдиною підставою для відмови позивачу в переведенні на пенсію державного службовця стала відсутність у позивача стажу на посадах державної служби, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ, а саме: не враховано періоди роботи позивача органах Державної податкової служби.

Суд першої інстанції ретельно дослідив подані сторонами докази та встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивач у період з 12.12.1994 по 16.02.2022 працював в органах Державної податкової служби на різних посадах (а.с.16-26).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що в справі, яка розглядається, цей період трудової діяльності позивача є спірними.

Згідно висновків суду першої інстанції всі три умови при призначенні пенсії за Законом України «Про державну службу», а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби дотримано. У позивача станом на 01.05.2016 наявні 10 років стажу так і на день звернення із заявою про переведення станом на 16.02.2022 20 років стажу державної служби у податкових органах, що відповідає приписам ст. 37 Закону №3723-XII, що дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ. Також ОСОБА_1 на день звернення до ГУПФУ у Львівській області досяг віку 61 рік, що відповідає приписам ст.26 Закону №1058-IV.

Слід також зазначити, що наявність у позивача необхідного страхового стажу у свою чергу підтверджується довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (а.с.40-43).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

За змістом ст.4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Згідно зі ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому, Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, п.342.4 ст.342 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз.1, 2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Судом слушно наголошено на тому, що посадові особи державної податкової служби займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За змістом п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному правовідносинах необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 16 лютого 2022 року, саме з цієї дати позивач набув право на призначення пенсії на заявлених умовах.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що період державної служби ОСОБА_1 у податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області №94 від 22.02.2022 про відмову у переводі з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу не відповідає передбаченим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, та, як наслідок, є протиправним і підлягає скасуванню, що має наслідком зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи за періоди роботи в органах Державної податкової служби до стажу державної служби та призначити позивачу пенсію відповідно до Закону України Про державну службу з дня звернення із заявою від 16.02.2022.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколудо Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Слід зазначити, що обраний судом апеляційної інстанції спосіб задоволення позовних вимог позивача не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Суд апеляційної інстанції вважає доводи, якими скаржник обгрунтовує правомірність оскаржуваного рішення пенсійного органу безпідставними та такими, що вказують на довільне тлумачення норм закону.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) у строк, визначений ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі №380/6324/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний