Справа № 320/6872/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 березня 2023 року м. Київ Справа № 320/6872/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства "МІСТО БАНК" до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "МІСТО БАНК" із позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації , у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.08.2022 №102/02/38-2487 про відмову в наданні дозволу Публічному акціонерному товариству "МІСТО БАНК" на продаж 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву Публічного акціонерного товариства "МІСТО БАНК" щодо надання дозволу на продаж 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Положеннями п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Таким чином, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відтак, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, наслідки цих обставин та відносин, що кореспондується із висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 815/1121/17.

Отже, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Зокрема, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, якщо визнання незаконним рішення суб`єкта владних повноважень впливає на права іншої особи, то в такому випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

З предмету позовних вимог, зазначених у ньому обґрунтувань та матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "МІСТО БАНК" вказує на те, що він є власником 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва №695 від 20.10.2017 та підтверджує Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109633507 від 29.12.2017. Вказуючи про наявність процедури ліквідації АТ "Місто Банк" строком на три роки з 27 січня 2021 року по 26 січня 2024 року, дане майно включено до ліквідаційної маси та підлягає продажу на відкритих торгах. В процесі реалізації банком вказаної частини квартири було встановлено, що в ній зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про надання дозволу на реалізацію спірної частки квартири та отримав відмову листом від 17.08.2022 №102/02/38-2487 щодо наявності обставин порушення житлових прав малолітньої дитини, що оскаржує у даній справі.

До позову позивач злучив третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вказуючи про те, що останні є власниками 3/4 частини спірної квартири та в ній проживають згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва №75533918 від 10.12.2021 та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.10.1997, та з якими саме проживає малолітня дитина. Позивач надав відповідні докази на підтвердження вказаних обставин.

Посилаючись на положення Закону України "Про охорону дитинства", Сімейного кодексу України, Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 №866, вважає, що необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини обумовлена необхідністю гарантування збереження права дитини на житло та недопущення звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, поряд з чим, нормами діючого законодавства встановлено обов`язок отримання такого дозволу батьками або особами, які їх замінюють лише у відносинах з їхніми дітьми під час відчуження нерухомого майна, яке належить дітям або яким вони користуються. АТ "Місто Банк" наполягає, що н належній банку 1/4 спірній частині відсутні малолітні діти, відсутність об`єктивної неможливості порушення прав дітей при продажі належної частки квартири.

Суд зазначає, що згідно наявного у справі свідоцтва №695 від 20.10.2017 за ПАТ "Місто Банк" зареєстровано передачу майна, що належало ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 09.10.1997 Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради міста Києва за розпорядженням від 09.10.1997 №3514 стягувачу в рахунок погашення боргу 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101023256 від 20.10.2017 за ПАТ "Місто Банк" зареєстровано на праві приватної власності 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності. Зокрема, з Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 10.12.2021 є зареєстрованими за вказаною квартирою АДРЕСА_2 чотири особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У спірному листі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації вказано про наявність обстаивн зареєстрованої за спірною адресою квартири АДРЕСА_2 малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання постійно проживає в вказаній квартирі та іншого житла не має.

Таким чином, позивач вважає що отриманою відмовою відповідача банк позбавлений можливості реалізувати свою частку квартири АДРЕСА_1 на торгах в межах процедури ліквідації підприємства, тому що така реалізація майна стосується 1/4 частки вказаної квартири, до якої відношення дитина малолітня не має, наполягає, що відбувається лише заміна суб`єкта цивільних правовідносин, а не припинення спільної власності на майно.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відповідача як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, відносини стосуються належної банку 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності із особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зокрема із малолітньою дитиною ОСОБА_4 , відповідно дії позивача та позиція відповідача по справі свідчать про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже, незважаючи на те, що предметом спору є рішення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.08.2022 №102/02/38-2487 про відмову в наданні дозволу Публічному акціонерному товариству "МІСТО БАНК" на продаж 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , суть спірних вимог фактично полягає у захисті майнових прав на частку квартири яка перебуває у спільній частковій власності між банком та третіми особами та зокрема щодо житлових прав щоодо спірного об`єкту нерухомості за малолітньою дитиною ОСОБА_4 , відповідно хоча спір і пов`язаний з оцінкою повноважень суб`єкта владних повноважень щодо прийняття рішень про надання дозволу на реалізацію такого майна, проте визначальним є існування права власності та права користування у інших осіб на вказане майно, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, відтак правомірність дій відповідача щодо винесеного спірного Рішення може бути перевірено під час вирішення цивільно-правового позову щодо захисту прав малолітньої дитини ОСОБА_4 на користування та розпорядження квартири, яка перебуває у спільній частковій власності із вказаними суб`єктами.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак зважаючи на викладене, а також беручи до уваги суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин, суддя дійшов до висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України зазначений спір віднесено до юрисдикції місцевих судів, вказані спірні правовідносини підлягають розгляду за нормами, визначеними ЦПК України з дотриманням відповідних правил територіальної підсудності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовом Публічного акціонерного товариства "МІСТО БАНК" до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

2. Копію ухвали разом з матеріалами заяви надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Войтович І.І.