Справа № 686/25672/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/25672/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

27 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2020 року до Хмельницького окружного адміністративного суду надійшла справа № 686/25672/20 за позовом, ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якому вона просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо повернення коштів в розмірі 1335,37 грн. ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо проведення аудиторської перевірки господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження №54708071;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження №55396999;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслати до Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області подання про повернення ОСОБА_1 суми 2724,00 грн. єдиного внеску;

- стягнути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області суму 2724,00 грн. єдиного внеску;

- стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції 297,78 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області пеню за неповернення примусово стягнутих коштів в рахунок єдиного соціального внеску станом на 15.06.2021 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1968,63 грн.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 05.08.2021 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що під час розгляду справи не встановлено протиправності дій чи бездіяльності відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за період з листопада 2017 року по квітень 2018 Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції примусово стягнув з ОСОБА_1 в рахунок єдиного внеску кошти в сумі 3021,78 грн. Позивач неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо проведення перевірки правильності нарахування та сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ЄСВ за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 та повернути безпідставно стягненні кошти. З відповідними заявами позивач зверталася до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, яке здійснює адміністрування ЄСВ з 01.10.2013.

Також зазначає, що добровільно кошти не повернуто, в зв`язку із чим порушено права позивача на вільне володіння майном, а тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Хмельницькій області зазначає, що 15.02.2019 засобами поштового зв`язку на адресу позивача направлено відповідь №6452/м/22-01-58-06 про розгляд заяви, в якій відповідачем зазначено про те, що позивачеві було анульовано єдиний податок 30.09.2014, у зв`язку з наявним боргом протягом двох послідовних кварталів. Рішення про анулювання єдиного податку було направлено засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 . Станом на 24.01.2019 переплата по єдиному внеску відсутня. Вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ї зазначає, що Хмельницький окружний адміністративний суд у рішенні від 31.10.2018 по справі № 2240/2665/18, яке набрало законної сили 03.12.2018, досліджував обставини щодо зарахування сплачених сум в розмірі 768,01 грн. в рахунок сплати боргу з єдиного соціального внеску та відмовив у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції у справі №686/25672/20 дійшов обґрунтованого висновку, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

23.01.2019 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо повернення коштів в сумі 768,01 грн. та 567,36 грн., як незаконно стягнуті (ст. 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ). Також, зазначила, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області не надано відповідь про результати перевірки, згідно заяви від 04.12.2018.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 05.02.2019 № 182/М-8 повідомило, що підстав для повернення коштів немає.

Також, повідомило позивача про те, що оскільки вона з 01.01.2011 перебувала на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок) їй необхідно було сплатити єдиний внесок в сумі 4010,30 грн. за 2011 рік до 20.01.2012, за 2012 рік в сумі 4572,42 грн. до 21.01.2013, за І квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн. до 22.04.2013, за II квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн. до 22.07.2013.

Щодо надання відповіді про результати перевірки відповідач у листі зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на заяву позивача від 04.12.2018 повідомлено ОСОБА_1 листом №41163/09 від 28.12.2018 про те, що відповідно до ст. 20 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зі змінами та доповненнями, для проведення позапланової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування надаються бухгалтерські та інші первинні документи, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

В листі також зазначено перелік документів, що підлягають перевірці, та запропоновано повідомити про конкретну дату та місце проведення даної перевірки. Станом на 05.02.2019 відповіді на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від ОСОБА_1 не надходило. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 повідомлено, що перевірка щодо сплати страхових внесків ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця буде проведена після надання необхідних документів за період з 2000 р. по 2010 р..

23.01.2019 ОСОБА_1 звернулась з заявою до ГУ ДФС у Хмельницькій області, в якій просила повернути кошти в сумі 2554,42 грн., як не законно стягнуті, окрім того зазначила про те, що контролюючим органом не надано рішення контролюючого органу про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та рішення про нарахування недоїмки з ЄСВ.

ГУ ДПС у Хмельницькій області 15.02.2019 засобами поштового зв`язку на адресу позивача направлено відповідь №6452/м/22-01-58-06 про розгляд заяви, в якій відповідачем зазначено про те, що позивачеві було анульовано єдиний податок 30.09.2014, у зв`язку з наявним боргом протягом двох послідовних кварталів. Рішення про анулювання єдиного податку було направлено засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 . Станом на 24.01.2019 переплата по єдиному внеску відсутня.

Відповідь №6452/м/22-01-58-06 від 15.02.2019 ОСОБА_1 отримала особисто 18.02.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Бездіяльність відповідачів щодо повернення коштів єдиного соціального внеску позивач вважає протиправною, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464 (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 04.07.2013 №406)), фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, визначені платниками єдиного внеску і зобов`язані були згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону, сплачувати єдиний внесок в розмірі 34,7% від бази нарахування єдиного внеску, що визначався такими платниками самостійно. При цьому сума єдиного внеску не могла бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Мінімальний страховий внесок складав 34,7% від розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно частини восьмої статті 9 Закону (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 18.09.2012 № 5292) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, що дорівнює календарному року, а в редакції з 01.01.2013, що дорівнює календарному кварталу.

Суми єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у встановлені строки, вважаються недоїмкою і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску визначає Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 16 січня 2016 року № 6.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 6 помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Приписами пункту 7 Порядку № 6 передбачено, що заява про повернення коштів, що надміру сплачені страхувальниками, залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність заяви Формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

Згідно з підпунктами 43.1.- 43.3. пункту 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VII від 04.07.2013 починаючи з 01.10.2013 адмініструванням єдиного соціального внеску страхувальників займаються відповідні органи Державної податкової служби України.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 з 01.01.2011 перебувала на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок), внаслідок чого їй необхідно було сплатити єдиний внесок в сумі 4010,30 грн. за 2011 рік до 20.01.2012, за 2012 рік в сумі 4572,42 грн. до 21.01.2013, за І квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн. до 22.04.2013, за II квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн. до 22.07.2013.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 29.11.2011 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому перераховано кошти з розрахункового рахунку, як фізичної особи підприємця 2220 в рахунок сплати єдиного внеску за найманих працівників на розрахункові рахунки НОМЕР_1 (36,8% за найманих працівників) в сумі 699,57 грн. та 2220 (3,6% утримання за найманих працівників) в сумі 68,44 грн. (разом 768,01 грн.).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VІІ від 04.07.2013 Пенсійним фондом України Міністерству доходів і зборів України, яке реорганізоване в Державну податкову службу України, передано реєстр страхувальників та інформацію про сальдо розрахунків (борг/переплату) зі сплати єдиного внеску страхувальників станом на 30 вересня 2013 року.

Згідно особового рахунку ОСОБА_1 передано заборгованість із сплати єдиного соціального внеску в сумі 1618,91 грн. та переплату згідно особового рахунку сплати єдиного внеску за найманих працівників у сумі 15,56 грн.

Окрім того, згідно особового рахунку позивача відсутні відомості, щодо стягнутих сум у розмірі 567,36 грн., вищезазначені зараховані суми коштів в рахунок єдиного соціального внеску сплачені позивачем самостійно. При цьому, позивач не надав до суду належних доказів стосовно незаконно стягнутих з нього на користь пенсійного органу коштів в розмірі 567,36 грн.

Також встановлено, що в провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду перебувала на розгляді адміністративна справа № 2240/2665/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання дій протиправними. Хмельницький окружний адміністративний суд у рішенні від 31.10.2018 по справі № 2240/2665/18, яке набрало законної сили 03.12.2018, досліджував обставини щодо зарахування сплачених сум в розмірі 768,01 грн. в рахунок сплати боргу з єдиного соціального внеску та відмовив у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем положень чинного законодавства України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог заявлених до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пп. 2.4 п. 2 ст. 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зв`язку з набранням чинності Законом України від 06 грудня 2016 року №1774- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України від 08 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податку на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону).

Разом з тим, Законом України від 06 грудня 2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) було внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464), зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) ФОП, у тому числі ФОП - платниками єдиного податку, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, які набули чинності з 01 січня 2017.

Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону № 2464 право на звільнення від сплати ЄВ за себе мають ФОП за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платники ЄВ зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄВ (п. 1 частини другої ст. 6 Закону № 2464). ЄВ підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята ст. 9 Закону № 2464).

Платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до пп. 4 та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 є ФОП, у тому числі ФОП - платники єдиного податку та особи, які провадять незалежну професійну діяльність. ЄВ нараховується:

- для ФОП (крім ФОП - платників єдиного податку) та осіб які провадять незалежну професійну діяльність, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до частини 1 ст. 19 Закону № 2464 «реєстр страхувальників» - автоматизований банк відомостей, створений для ведення обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхувальників.

Реєстр страхувальників формує та веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, користувачами цього реєстру є органи ДПС, Пенсійний фонд та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом першої інстанції, на заяву ОСОБА_1 , відповідачем - Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області повідомлено, про те, що позивачу анульовано єдиний податок 30.09.2014, у зв`язку з наявним боргом протягом двох послідовних кварталів. Рішення про анулювання єдиного податку направлено засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 . Станом на 24.01.2019 переплата по єдиному внеску відсутня.

Отже, кошти в сумі 2554,42 грн., як платежі зі сплати єдиного соціального внеску не можуть бути стягнуті з Головного управління ДПС у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 , тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області щодо проведення аудиторської перевірки господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

При цьому, органи ДПС не наділені повноваженнями на проведення аудиторської перевірки оскільки, згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити лше камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно позовних вимог позивача до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів доданих до справи судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Другому відділу ДВС у місті Хмельницькому перебуває виконавче провадження ВП № 55396999 по виконанню вимоги № ф-2541-23/у від 07.12.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Хмельницькій області 7916,63 грн.

Також, в матеріалах справи містяться розпорядження державного виконавця Козій Т.В., які затверджені начальником відділу державної виконавчої служби у ВП № 55396999, з яких судом встановлено, що на виконання вимоги № ф-2541-23/у від 07.12.2015 ГУ ДФС у Хмельницькій області частково надходили грошові кошти, які стягнуто з ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого документа № ф-2541-23/у виданого 07.12.2015.

Разом з тим, пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Натомість, позивачем не надано до суду доказів повного виконання вимоги № ф-2541-23/у від 07.12.2015 ГУ ДФС у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Хмельницькій області 7916,63 грн., внаслідок чого суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження №55396999.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позовна вимога про зобов`язання Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслати до Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області подання про повернення ОСОБА_1 суми 2724,00 грн. єдиного внеску є похідною від вимог про зобов`язання Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження №55396999, а тому не належить до задоволення.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції 297,78 грн., оскільки вона є необґрунтованою та не доведеною.

Також, позивач просить суд зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження №54708071.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Другому відділу ДВС у місті Хмельницькому перебувало виконавче провадження ВП № 54708071 по виконанню вимоги № Ф-5292 У від 28.05.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому боргу в сумі 424,88 грн. Вище вказане виконавче провадження було завершено у зв`язку із повним фактичним виконанням 11.12.2017.

При цьому, представник Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у поданих поясненнях пояснив, що надати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54708071 немає можливості, оскільки сплинув трирічний термін зберігання документів в архіві, а дане виконавче провадження перебувало на виконанні у 2017 році.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Стаття 39 Закону № 1404-VIII регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII). Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.

Тобто, за відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе.

Отже, системний аналіз вимог Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що у разі наявності чинної постанови про закінчення виконавчого провадження, прийняття нової постанови з цього ж питання буде порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, приписів ч. 2 статті 19 Конституції України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав помилковими доводи позивача про зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження №54708071.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області суму 2724,00 грн. єдиного внеску та пеню за неповернення примусово стягнутих коштів в рахунок єдиного соціального внеску станом на 15.06.2021 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1968,63 грн., колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що вищезазначеним вимогам позивача має передувати факт встановлення неправомірних дій з боку контролюючого органу щодо не законного стягнення коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено протиправності дій чи бездіяльності відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягали задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Капустинський М.М.