Справа № 380/10289/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 рокуСправа № 380/10289/22 пров. № А/857/18481/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду із позовом до Львівської митниці (далі Митниця) в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товару від 28.01.2022 №№UA209000/2022/700034/2, UA209000/2022/700035/2 (далі Рішення №034, 035) та скасувати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій від 06.06.2022 №14-Р (далі Рішення).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі вказує, що відомості щодо складових митної вартості не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини двадцять першої статті 58 Митного кодексу України (далі МК). Відповідач вважає, що документи подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товарів. Також, посилається на неправильний обрахунок стягнутого судового збору.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не обґрунтував числового значення скоригованої митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування. Більше того, оскаржені рішення не містять пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ФОП на умовах зовнішньоекономічного Контракту від 25.06.2020 №1/6/2020 (далі Контракт) придбав у компанії «Signal Meble Spolka z Ograniczona Odpowiedzialnoscia Sp.K.» (м. Островець-Свентокшиський, Республіка Польща) меблі з метою подальшого імпорту в Україну.

За умовами Контракту ФОП здійснив 100% передоплату за придбаний товар на підставі рахунку-проформи №OF/1 /22/010063 на суму 65334,21 польських злотих та на підставі договору міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 24.01.2022 №24012022 доручив його транспортування в Україну обраному ним перевізнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (далі ФОП-1).

Для митного оформлення ввезеного в Україну товару на Митницю була подана митна декларація №UA209160/2022/001190 від 28.01.2022 (далі МД), згідно з якою митна вартість декларантом була визначена за основним методом (за ціною контракту).

До складових митної вартості декларантом додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну.

На підтвердження заявленої митної вартості товару були надані Контракт, рахунок-проформа №OF/1 /22/010063 від 24.01.2022, платіжне доручення від 25.01.2022 №1 про проведення SWIFT-платежу в іноземній валюті, фактура (інвойс) від 26.01.2022 №VAT F/KEX/22/010020, автомобільна товарно-транспортна накладна (CMR) б/н від 26.01.2022, договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 24.01.2022 №24012022, рахунок-фактура перевізника від 28.01.2022 №СФ-0100022 на оплату транспортних послуг.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач поставив вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (фактуру-проформу, видаткові, податкові накладні); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (оплата попередніх аналогічних поставок, акт виконаних робіт (наданих послуг)); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь на запит декларант проінформував митний орган про те, що до митного оформлення для підтвердження митної вартості подані усі наявні документи, інших запитуваних документів немає.

У подальшому, 28.01.2022 відповідач прийняв Рішення №034 та відмовив у митному оформленні товару у зв`язку з прийнятим рішенням про коригування.

Згідно з оскаржуваним Рішенням №034 відповідач відмовив у визнанні заявленої декларантом митної вартості товарів у відношенні товарних позицій за №№ 7, 10, 12, 13 та митну вартість товару у цих товарних позицій визначив за передбаченим пунктом 2-б частини першої статті 57, статті 60 МК методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Щодо товарних позицій за №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 11, 14 заявлена декларантом митна вартість визнана митним органом.

В обґрунтування прийнятого Рішення №034 (згідно графи 33) відповідач вказав, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 28.01.2022 №СФ-0100022 містить відомості про те, що вантаж переміщувався у складі консолідованого вантажу, проте інформація на підставі якої розподілені витрати на транспортування, а саме: загальна кількість вантажу, маршрути, відстань, вага та відповідні реквізити ТСД, відсутня.

Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 МК. Даний рахунок не завірений належним чином відмітками перевізника.

У поданому до митного оформлення договорі про перевезення від 24.01.2022 № 24.01.2022 обумовлено, що вартість перевезення, форма і схема оплати вказуються в заявці на перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору, однак до митного оформлення такий документ не надано.

У поданій до митного оформлення автотранспортній накладній CMR від 26.01.2022 № б/н відсутні відомості у графі 14 (умови перевезення), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева,19 травня 1956; далі - Конвенція) та Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» (далі - Закон №57-V).

За умовами договору від 25.06.2020 № 1/6/2020 розділом 1 пункт 1.3. визначено, що домовленість про ціну товару вважається досягнутою, якщо вона завірена підписами уповноважених представників Продавця і Покупця в рахунку-фактурі (Проформі), однак в рахунку-фактурі від 26.01.2022р. №F/KEX/22/010020, та в рахунку-проформі від 24.01.2022 № OF/1/22/010063 відсутні підписи уповноважених представників Покупця.

Поданий до митного оформлення прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 22.12.2021 № б/н не містить відомості про умови поставки товару, тому не може бути використаний для підтвердження митної вартості товару що оцінюється.

Вказаний документ не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у ньому не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття Прайс-лист (прейскурант).

Таким чином, за висновком відповідача документи подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості, а вимога про надання додаткових документів декларантом не була виконана.

Також позивач, одночасно з попередньою зовнішньоекономічною операцією імпортував в Україну товар меблі, придбаний у компанії «HALMAR Sp. z o.o.» (м. Стальова Воля, Республіка Польща) згідно з зовнішньоекономічним Контрактом від 17.09.2020 №1/9/20 (далі Контракт-1).

Згідно з умовами Контракту-1 позивач на підставі рахунку-проформи від 21.01.2022 №FSEP-25/22/FEP/PS, платіжним дорученням від 24.01.2022 №220124/CRE/563656 здійснив стовідсоткову передоплату за партію товару шляхом проведення банківського платежу в сумі 107986,74 польських злотих на банківський рахунок продавця.

Продавець 26.01.2022 відвантажив товар на суму 107986,74 польських злотих у наданий позивачем транспортний засіб та передав перевізнику фактуру (інвойс) № (S)FSE-16/22/EX від 26.01.2022 на вказану партію товару на суму 107986,74 польських злотих, специфікацію на товар та автомобільну товаро-транспортну накладну (CMR) від 26.01.2022 №А379812.

Перевізник (ФОП-1) здійснив транспортування товару в Україну та 28.01.2022 доставив товар до відділу митного оформлення «Сокаль» митного поста «Львів-північний» Митниці.

Для митного оформлення товару митному органу була подана 28.01.2022 митна декларація №UA209160/2022/001192 (далі МД-1).

Митна вартість декларантом визначена за основним методом (за ціною контракту), до складових митної вартості (окрім фактурної ціни) декларантом додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну (пункт пропуску «Рава-Руська») в сумі 7000,00 грн.

На підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її обчислення декларантом подано Контракт-1; рахунок-проформа №FSEP-25/22/FEP/PS від 21.01.2022; платіжне доручення №220124/CRE/563656 від 24.01.2022 про проведення SWIFT-платежу в іноземній валюті; фактура (інвойс) № (S)FSE-16/22/EX від 26.01.2022; автомобільна товаро-транспортна накладна (CMR) А№379812 від 26.01.2022; договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом №24012022 від 24.01.2022; рахунок-фактура перевізника №СФ-0100022 від 28.01.2022 на оплату транспортних послуг.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач письмовим повідомленням в адресу декларанта, поставив вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (фактуру-проформу, видаткові, податкові накладні); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (оплата попередніх аналогічних поставок, акт виконаних робіт (наданих послуг)); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь на запит декларант проінформував митний орган про те, що до митного оформлення для підтвердження митної вартості подані усі наявні документи, інших запитуваних документів немає.

Відповідач 28.01.2022 прийняв Рішення №035.

Згідно з оскаржуваним Рішенням №035 відповідачем відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості товарів у відношенні товарних позицій за №№5, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 26 та митну вартість товару у відношенні вказаних товарних позицій визначено (скориговано) за передбаченим пунктом 2-б частини першої статті 57, статті 60 МК методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Щодо товарів по інших 12 товарних позиціях заявлена декларантом митна вартість визнана митним органом і відповідно не коригувалась.

В обґрунтування прийнятого Рішення №035 у графі 33 відповідач зазначив: за результатом митного контролю виявлено, що по товарах (5, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 26) можливе заниження митної вартості товару; сума транспортних витрат нижча порівняно з мінімальними витратами на кілограм товару по аналогічній країні відправлення, виду транспорту та умовах поставки при попередніх митних оформленнях; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 28.01.2022 № СФ-0100022 містить відомості про те, що вантаж переміщувався у складі консолідованого вантажу, проте інформація на підставі якої розподілені витрати на транспортування, а саме: загальна кількість вантажу, маршрути, відстань, вага та відповідні реквізити ТСД, відсутня; у поданому до митного оформлення договорі про перевезення від 24.01.2022 № 24012022 обумовлено, що вартість перевезення, форма і схема оплати вказуються в заявці на перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору, однак до митного оформлення такий документ не надано; у поданій до митного оформлення автотранспортній накладній CMR від 26.01.2022 № A № 379812 відсутні відомості у графі 14 (умови перевезення), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції та Закону №57-V; за умовами зовнішньоекономічного договору від 17.09.2020 № 1/9/2020 розділом 1. пункт 1.3. визначено, що Домовленість про ціну товару вважається досягнутою, якщо вона завірена підписами уповноважених представників Продавця і Покупця в рахунку-фактурі Проформі, однак в рахунку-фактурі від 26.01.2022 № (S)FSE-16/22/EX відсутні підписи уповноважених представників Покупця; поданий до митного оформлення прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 10.11.2021 № б/н містить суб`єктивну інформацію (стосується одного конкретного одержувача), даний документ не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у ньому не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття Прайс-лист (прейскурант); банківський платіжний документ від 24.01.2022р. №б/н містить посилання інвойс номер і дата якого не відповідають заявленому у ЕМД, також відсутні відмітки банку.

За висновком відповідача, документи подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості, а витребуваних додатково документів декларантом не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частиною першою статті 51 МК встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу (пункт 2 частини третьої статті 52 Митного кодексу України).

Частиною четвертою статті 52 МК передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

За змістом частини першої статті 260 МК якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Відповідно до частин першої - третьої статті 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 58 МК метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 МК встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що МК передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 58 МК метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (Контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Послідовність дій посадових осіб органів доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено «Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 №362 (далі Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 глави 2 вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості (далі - ДМВ); наявність арифметичних помилок в митній декларації, ДМВ або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 глави 2 Методичних рекомендацій).

Відповідно до частини першої статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень частини шостої статті 54 МК підставами для відмови у коригуванні митної вартості, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Тобто, згідно норм МК митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Також згідно з частиною шостою статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Так, для підтвердження витрат на транспортування (по обох декларуваннях) позивач подав до митного органу договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 24.01.2022 №24012022, товарно-транспортні накладні (CMR) б/н від 26.01.2022 та від 26.01.2022 №379812, рахунок-фактуру перевізника №СФ-0100022 від 28.01.2022 на оплату транспортних послуг.

Згідно з розділом ІІІ «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою», затверджених Наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 (далі Правила №599), у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14 (а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Аналізуючи наведені положення Правил № 599 вбачається, що такі не містять вичерпного переліку документів, які підтверджують витрати на транспортування.

МК також не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому подані позивачем документи є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Безпідставними є також вимоги відповідача щодо надання калькуляції транспортних витрат, оскільки така, у відповідності до Правил №599, повинна подаватися якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу, а у спірних правовідносинах таке перевезення товару здійснювалось перевізником ФОП-1 на замовлення позивача.

Щодо посилання скаржника на те, що у поданих до митного оформлення автотранспортних накладних CMR відсутні відомості у графі 14 (умови оплати), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції та Закону №57-V.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції у випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані:

a) заява про те, що перевантаження забороняється;

b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити;

c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці;

d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника;

e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу;

f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення;

g) перелік документів, переданих перевізнику.

Тобто дані щодо суми платежу, що підлягає сплаті при доставці не обов`язковими при заповненні вантажної накладної, що свідчить про безпідставність посилання в оскаржених рішеннях на відсутність у автотранспортних накладних CMR відомостей щодо умови оплати. Окрім цього, означені перевізні документи містять реквізити доданих до інвойсів, які містять інформацію про умови поставки за Контрактами FCA відповідно Stalowa Wola та Ostrowiec Sw (Польща).

Додатково встановлено, що одним транспортним засобом переміщувалися 2 партії товару, завантаженого у Островці Свентокшиському, загальною вагою брутто 4225,9 кг та завантаженого у Стальовій Волі, загальною вагою брутто 7467,9 кг. Незважаючи на те, що партії товару мають різну вагу брутто, вартість перевезення на відрізку Рава-Руська Червоноград для них є однаковою.

Також незрозумілою є логіка визначення транспортних витрат за межами України, адже відстань від Островця Свєнтокшиського до Рави-Руської (240 км) є в 1,7 рази більшою, ніж від Стальової Волі до Рави-Руської (140 км), тоді як вартість перевезення є меншою на 43%. Інформація, на підставі якої розподілені витрати на транспортування, з МД не подавалася.

Щодо різної вартості транспортування кожної окремої партії товару, що завантажувалась відповідно у Островці Свентокшиському та у Стальовій Волі суд першої інстанції вірно враховує, що окрім відстані, на яку переміщується вантаж при транспортному перевезенні враховується також його вага і об`єм, а відтак рахунок перевізника не викликає сумнівів, оскільки вага товару, що завантажено у Стальовій Волі значно перевищує товар, що завантажувався у Островці Свентокшиському, чим об`єктивно обумовлюється різниця у вартості транспортування.

ФОП платіжним дорученням від 25.01.2022 №1 здійснив передоплату за партію товару шляхом проведення електронного SWIFT платежу в сумі 65334,21 польських злотих на банківський рахунок компанії «Signal Meble Spolka z Ograniczona Odpowiedzialnoscia Sp.K.» (м. Островець-Свентокшиський, Республіка Польща), а платіжним дорученням від 24.01.2022 №220124/CRE/563656 здійснив передоплату шляхом проведення електронного SWIFT платежу в сумі 107986,74 польських злотих на банківський рахунок компанії «HALMAR Sp. z o.o.» (м. Стальова Воля, Республіка Польща). Перекази коштів в іноземній валюті на рахунок продавців товару здійснено позивачем з використанням електронного розрахункового документа за допомогою системи дистанційного обслуговування «клієнт-банк» відповідно до «Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі Положення №216).

Згідно з пунктом 1.4. Положення розрахунки за допомогою систем дистанційного обслуговування «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк» тощо здійснюються відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні.

Оформлення електронного платіжного документу позивач виконав у відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (була чинною станом на момент проведення розрахунків).

Позивач виготовив паперові копії платіжних доручення №1 та №220124/CRE/563656, як електронних документів, які містять усі передбачені пунктом 10.5 Інструкції реквізити.

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність відміток банку є безпідставними, оскільки такі не формуються платником при надісланні банку відповідного електронного документу.

Безпідставними є аргументи відповідача у оскаржуваному Рішенні №035 і на те, що поданий на підтвердження оплати за товар банківський платіжний документ від 24.01.2022 містить посилання на інвойс, номер і дата якого не відповідають заявленому у ЕМД.

Згідно з умовами зовнішньоекономічного Контракту-1 оплата за товар здійснюється шляхом передоплати на підставі рахунку-проформи. Продавцем позивачу було виставлено рахунок-проформу №FSEP-25/22/FEP/PS від 21.01.2022 на погоджений асортимент і кількість товару.

Вказаний рахунок-проформа та банківський платіжний документ досліджено судом та встановлено, що реквізити саме цього рахунку-проформи разом з реквізитами Контракту-1 зазначені у графі 70 платіжного дорученням від 24.01.2022 №220124/CRE/563656. Відтак, доводи відповідача у цій частині не відповідають фактичним обставинам.

Щодо посилання в оскаржених Рішеннях №№034, 035 на відсутність підписів покупця у рахунках-проформах та інвойсах, то суд першої інстанції взяв до уваги пояснення позивача про те, що обмін документами між продавцями і покупцем (позивачем) здійснюється шляхом надіслання їх електронних копій, а надіслані позивачу компаніями-продавцями рахунки-проформи були акцептовані покупцем (позивачем) вчиненням відповідних дій здійсненням платежів за товар шляхом проведення передоплати, що встановлено судом. До цього ж, щодо вимоги відповідача про обов`язкову наявність підпису покупця в інвойсі, то такий документ, як пояснив позивач, виготовлявся продавцем при відвантаженні товару, а за необхідності очікування підпису покупця в інвойсі відвантажений товар не відправлявся б отримувачу до обміну підписами в інвойсі.

Описані доводи відповідача про відсутність підписів покупця у рахунках-проформах та інвойсах суд оцінює у сукупності з тією обставиною, що на підставі цих же документів відповідач визнав заявлену митну вартість щодо 10 товарних позицій, задекларованих за МД-1 від 28.01.2022 та щодо 12 товарних позицій, задекларованих за митною декларацією МД-1.

Тобто за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган частину задекларованого позивачем товару визнав, а щодо іншої частини товару, митна вартість якого підтверджена цими ж документами, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості.

Така вибірковість при здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів очевидно свідчить про недобросовісність відповідача як суб`єкта владних повноважень при виконанні покладених на нього повноважень.

З оскаржених Рішень №№034, 035 видно, що Митниця коригуючи митну вартість товару, обрала метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Джерело коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів митні декларації.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 60 МК у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 МК за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, серед іншого, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункт 4 частини другої статті 55 МК).

Згідно з пунктом 2.1» Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Приймаючи оскаржені Рішення №№034, 035 та коригуючи митну вартість товару, відповідач не обґрунтував числового значення скоригованої митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування. Більше того, оскаржені рішення не містять пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом. Натомість відповідач не надав суду доказів того, що митна вартість товарів за митними деклараціями, які слугували основною для коригування заявленої позивачем митної вартості товару, не була відкоригована.

Рішення №№034, 035 не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом.

Суд першої інстанції при розгляді справи правильно враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 5 лютого 2019 року у справі №816/1199/15-а.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З матеріалів справи видно, що позовна заява ФОП була подана 28.07.2022 через «Електронний суд».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481 грн.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у дані справі становить 56690 грн (1 відсоток ціни позову = 566,90 грн, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 грн х 0,4) = 992,40 грн х 0,8 = 793,92 грн.

Відтак, сума судового збору за подання позову мала становити 793,92 грн, однак згідно платіжного доручення від 26.07.2022 №120 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, який і стягнений судом за рахунок бюджетних асигнувань відповідача при задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини цього рішення у такій редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 793,92 (сімсот дев`яносто три гривні дев`яносто дві копійки) грн.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний