Справа № 164/1356/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 164/1356/22 пров. № А/857/16940/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року (прийняте у смт. Маневичі суддею Токарською І. С.; складене у повному обсязі 07 листопада 2022 року) в адміністративній справі № 164/1356/22 за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції України Данильчука Олександра Петровича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Маневицького районного суду Волинської області із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 259398 від 09 серпня 2022 року, складену інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції України Данильчуком О. П., про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності, так як він жодного правопорушення не вчиняв; також інспектором було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 259398 від 09 серпня 2022 року, що складена інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції України старшим лейтенантом поліції Данильчуком О. П., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 122 КУпАП, а провадження у справі закрито. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України, яке вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню за відсутності повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позовну заяву позивачем подано до суду з пропущеним строком, без обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, що дає підстави вважати доводи суду першої інстанції в цій частині хибними. Також зазначає, що позов заявлено до неналежного відповідача, позаяк відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справа, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати відповідну категорію справи про адміністративне правопорушення, яким є Департамент патрульної поліції. Проте, Департамент патрульної поліції до участі в справі як належний відповідач судом першої інстанції залучений не був, при тому, що Управління патрульної поліції взагалі не є юридичною особою, а лише відокремленим структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; просив рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також просив винести окрему ухвалу щодо притягнення працівників УПП у Волинській області до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення вимог чинного законодавства, незаконне винесення постанови про притягнення його до відповідальності, перевищення службових повноважень.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

За приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 259398 від 09 серпня 2022 року, 09 серпня 2022 року о 11 годині 43 хвилини ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz C220», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-14 (Луцьк-Дольськ) на 5 км + 600 м, порушив вимогу дорожнього знаку 3.41 та керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, і не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив приписи пунктів 8.4 в, 2.3 в ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді 510 грн штрафу.

Також у постанові зазначено, що до неї додається відео з НК № 477829 (а. с. 11).

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що за відсутності доказів вчинення позивачем правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 122 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ за № 259398 від 09 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, необхідно скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - закрити.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 «в» ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасо-вують певні обмеження в русі.

До заборонних знаків віднесено знак 3.41 «Контроль», який забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Також статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

А відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 в справі № 338/855/17 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, у постанові від 26.04.2018 в справі № 338/1/17 Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 в справі № 338/1/17.

Як видно із оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, додатком до неї є відеозапис з нагрудної камери (НК № 477829) (а. с. 11).

Проте, вказаний відеозапис не було долучено до матеріалів цієї справи, які не було долучено до апеляційної скарги.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Позаяк позивач заперечує свою вину у вчиненні правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 122 КУпАП, на виконання приписів зазначеної вище норми суд апеляційної інстанції скеровував на адресу відповідача запит про надання вказаного відеозапису, проте такий до суду наданий не був.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 р. в справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 122 КУпАП, є недоведеним.

З огляду на відсутність доказів вчинення позивачем правопорушень, передбачених вказаними статтями, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до приписів частини третьої статті 286 КАС України.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про пропущення позивачем строків звернення до суду, позаяк ним не спростовані доводи позивача, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, що про оскаржувану постанову дізнався лише 02.10.2022 о 17 год. 17 хв. під час перегляду мобільного застосунку «Дія» про те, що працівники Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 21 вересня 2022 р. відкрили виконавче провадження № 69899093, а виконавчим документом є постанова від 09 серпня 2022 р. серії БАВ № 259398, складена УПП у Волинській області.

До цього часу на його адресу як оскаржувана постанова, так і постанова про відкриття виконавчого провадження на його адресу не надходили.

Лише із відповіді Маневицького ВДВС за вих. № 25274 від 05 жовтня 2022 року він дізнався, що підставою для відкриття виконавчого провадження була постанова про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 259398 від 09 серпня 2022 року, складена інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції України старшим лейтенантом поліції Данильчуком О. П.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вказані обставини були поважними та підставно поновив позивачу строк звернення до суду з цим позовом.

Відповідач не надав до суду жодних доказів про те, що оскаржувана постанова вручалась позивачу особисто чи була надіслана на його адресу і отримана ним.

Постанова була надіслана відповідачем позивачу рекомендованою кореспонденцією, проте позаяк у постанові було невірно вказано місце проживання позивача (натомість вказано адресу Маневицького районного відділу поліції - вул. Комарова, 29), така була повернута адресанту через відсутність адресата за вказаною адресою.

З приводу доводів апелянта про те, що позов ОСОБА_1 було заявлено до неналежного відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України, яке не є юридичною особою, при цьому суд першої інстанції не залучив до участі у справі належного відповідача - Департамент патрульної поліції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

При цьому пунктом 7 частини першої вказаної статті передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, відповідачем може бути, зокрема, орган державної влади без статусу юридичної особи.

Колегія суддів звертає увагу, що органом Національної поліції у цій справі є Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, від імені якого поліцейські уповноважені накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, як відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, є належним відповідачем у цій справі.

Також колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали щодо притягнення працівників УПП у Волинській області до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення вимог чинного законодавства, незаконне винесення постанови про притягнення його до відповідальності, перевищення службових повноважень, з огляду на відсутність підстав для задоволення такого клопотання, зокрема, судом у ході розгляду не встановлені такі обставини, як і не встановлені докази, які б підтверджували заявлені позивачем обставини.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України залишити без задоволення, а рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року в адміністративній справі №164/1356/22 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 24 березня 2023 року.