Справа № 520/8508/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 р.Справа № 520/8508/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.12.22 року по справі № 520/8508/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №221 о/с від 27.04.2022 в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) 27.04.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого дізнавача сектору дізнання Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 28.04 2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №221 о/с від 27.04.2022 в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) 27.04.2022, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповаідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що він не надавав згоди на звільнення його з 27.04.2022, оскільки подав рапорт 27.04.2022 про його звільнення саме з 28.04.2022. В подальшому, позивачем 28.04.2022 повідомлено кадрове забезпечення про бажання продовжити службу в поліції. Зазначає, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою. Однак, наказом ГУНП в Харківській області №221 о/с від 27.04.2022 позивача звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 27.04.2022. На підставі наведеного, позивач зазначає, що його звільнення проведено в порушення вимог діючого законодавства.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що відповідно до рапорту позивача, останній 27.04.2022 просив звільнити його зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" з 28.04.2022. В свою чергу, відповідач, не заперечуючи про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції, 27.04.2022 видав наказ про звільнення, чим виконав вимогу позивача з 28.04.2022 не виходити на службу та не здійснювати службові обовязки направлені на виконання поставлених завдань Національною поліцією України. Також відповідач зазначає, що позивачем у рапорті від 27.04.2022 вказано про звільнення зі служби з 28.04.2022, а не зазначення дату 28.04.2022, якою необхідно видати ГУНП в Харківській області наказ про звільнення. Тобто, останнім днем служби позивача є 27.04.2022.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 221 о/с від 27.04.2022 звільнено капітана поліції ОСОБА_1 старшого дізнавача сектору дізнання Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

В якості підстави для прийняття вказаного наказу зазначено рапорт ОСОБА_1 від 27.04.2022.

Позивач, вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 р. №580-VIII (далі - Закон України №580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України №580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Частина друга та третя статті 77 вказаного Закону регламентує, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.

Тобто, для звільнення поліцейського на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України №580-VIII обов`язковою умовою є наявність добровільного волевиявлення поліцейського припинити службу в поліції та звільнитись за власним бажанням.

27.04.2022 ОСОБА_1 особисто написав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням.

За таких обставин, позивачем добровільно виявив бажання щодо звільнення зі служби за власним бажанням, а саме складено та подано відповідний рапорт.

Таким чином, у відповідача, з огляду на волевиявлення позивача, були наявні правові підстави для звільнення позивача зі служби на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України №580-VIII.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 221 о/с від 27.04.2022 звільнено капітана поліції ОСОБА_1 старшого дізнавача сектору дізнання Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області за п. 7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на правові позиції викладені Верховним Судом в постанові від 05.02.2020 по справі №819/744/16 та постанові від 20.05.2020 по справі №804/868/16, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Так, Верховним Судом у справі №819/744/16 та у справі №804/868/16 розглядалось питання щодо додержання передбаченого пунктом 68 Положення строку під час звільнення зі служби в поліції.

При цьому, в даній справі відповідачем під час звільнення позивача зі служби в поліції не порушено строку визначеного статтею 68 Положення №114.

Відповідно ч.ч. 2 та 3 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Листом УФЗБО ГУНП в Харківській області №1995/119-29/01-2022 від 26.10.2022 повідомлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 проведений 28.04.2022, грошове забезпечення у повному обсязі нараховано та перераховано на особистий картковий рахунок.

Тобто, останнім днем служби позивача був 27.04.2022.

При цьому, доказів прибуття на службу 28.04.2022 позивачем не надано.

Судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що ним після складення та подання рапорту про звільнення за власним бажанням було складено та подано рапорт про залишення без розгляду такого рапорту.

Щодо посилань позивача на те, що 28.04.2022 він за допомогою телефонного дзвінку на абонентський номер: НОМЕР_1 , звернувся до інспектора управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області Божкова Андрія Юрійовича та попросив зареєструвати телефонограму про залишення без розгляду поданого ним 27.04.2022 рапорту про звільнення за власним бажанням, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем зазначено, що він за допомогою телефонного дзвінку звернувся до інспектора управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області Божкова Андрія Юрійовича та просив зареєструвати телефонограму про залишення без розгляду поданого ним 27.04.2022 рапорту про звільнення за власним бажанням.

Натомість, листом начальника УКЗ ГУНП в Харківській області №3048вс/119-12/01-2022 від 21.10.2022 повідомлено, що жодних дзвінків на особистий мобільний телефон старшого інспектора ВК УКЗ ГУНП в Харківській області капітана поліції Божкова Андрія Юрійовича з повідомленнями про реєстрацію телефонограми упродовж 2022 року не надходило. Також зазначено, що жодних доручень від безпосередніх та прямих керівників приймати телефонограми чи інші службові документи, що містять інформацію та адресовані до ГУНП в Харківській області, старшому інспектору ВК УКЗ ГУНП в Харківській області капітану поліції Божкову Андрію Юрійовичу не надавалося.

Слід зазначити, що інформація мобільного оператора надана позивачем не може свідчити про звернення позивача про залишення без розгляду поданого ним 27.04.2022 рапорту про звільнення за власним бажанням.

Щодо посилань позивача, що з ним остаточний розрахунок не проведений 28.04.2022, як це вказано у відповіді УФЗБО ГУНП в Харківській області, адже в подальшому йому здійснювались виплати включаючи липень 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу ІІ методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану відповідно до постанови КМУ № 168 додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачується поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді з урахуванням умов щодо періодів, які не враховуються до періоду, за який може бути встановлена винагорода згідно з розділом IV цих Методичних рекомендацій.

Також необхідно зазначити, що відповідно до п. 5 розділу І методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану відповідно до постанови КМУ № 168, додаткова винагорода виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу, установі.

Матеріалами справи підтверджено, що суми, які виплачувались позивачу після звільнення, це суми додаткової винагороди та збільшеної додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а також компенсація за невикористанні дні відпустки за 2022 рік, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 20.06.2022 №296 о/с в доповнення пункту наказу від 27.04.2022 № 221 о/с.

Тобто, ОСОБА_1 , випрацювавши майже весь квітень 2022 року, отримав у наступному розрахунковому місячному періоді, тобто в травні місяці 2022 року, додаткову винагороду та збільшену додаткову винагороду, відповідно до постанови КМУ № 168, та в червні місяці 2022 року у зв`язку із перерахунком додаткової винагороди, яка була виплачена у травні 2022 року.

Крім того, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 20.06.2022 №296 о/с в доповнення пункту наказу від 27.04.2022 № 221 о/с, встановлено виплату компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2022 по 27.04.2022 у кількості 9 діб, та відповідно до цього наказу виплачену компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі та в доповненні до неї, спростовуються матеріалами справи, доказів наміру позивача та дій направлених на відкликання рапорту про звільнення від 27.04.2022 та продовження служби в Лозівському районному відділі поліції ГУНП в Харківській області ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано. Також, колегія суддів зазначає, що позивач, на виконання зобов`язань викладених в рапорті від 27.04.2022, особисто сдав службове посвічення та спеціальний жетон з індивідуальним номером до УКЗ ГУНП в Харківській області.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до доводів позивача, що про своє звільнення він дізнався лише 21.09.2022 при отриманні позову від ГУНП в Харківській області про відшкодування на користь ГУНП в Харківській області вартості предметів однострою особистого користування, оскільки, як свідчать матеріали справи, після прийняття відповідачем наказу про звільнення від 27.04.2022 № 221о/с, з позивачем проведено остаточний розрахунок, з подальшою довиплатою тимчасової додаткової винагороди на період воєнного часу та виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у липні 2022 року. Тобто, з липня 2022 року по вересень 2022 року будь-які виплати на користь позивача від ГУНП в Харківській області не здійснювались.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 по справі № 520/8508/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 27.03.2023 року