Справа № 727/9435/20
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 р. м. Чернівці Справа № 727/9435/20

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Дубець Оксана Степанівна до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2020 до Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Дубець Оксана Степанівна (позивач) до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області, з такими позовними вимогами:

стягнути з Держави Україна в особі Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 165720,50 грн моральної шкоди та 2514,84 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ДПІ у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №135-о від 24.10.2014 ОСОБА_1 був звільнений з інспекції на підставі п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" №1682-18 від 16.09.2014, п. 7-2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Не погодившись зі своїм звільненням, позивач 11.11.2014 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на те, що у зв`язку із постановленою 06.02.2015 ухвалою про звернення до Верховного Суду України, вказував, що в цей же день судом було зупинено провадження у справі №824/3134/14-а до вирішення Верховним Судом України питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності положень Закону України "Про очищення влади" Конституції України, питання щодо чого порушене відповідно до ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.02.2015 у справі №824/3134/14-а та прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України.

Єдиною підставою для зупинення суд визначив відсутність на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України інформації щодо прийняття Конституційним Судом України рішення у вказаній вище справі. Слід зазначити, що рішення у вказаній справі Конституційним Судом України і до тепер не ухвалене. Підстави для поновлення провадження у справі суд першої інстанції визнав рішення ЄСПЛ у справі "Полях та інші проти України", який встановив, що тривалий розгляд справи заявників, які були звільненні на підставі Закону України "Про очищення влади" порушує пункт 1 статті 6 (право на справедливий суд) Європейської конвенції з прав людини.

18.11.2019 суд виніс ухвалу та поновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020, залишеним постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 без змін, визнано протиправним та скасовано наказ ДПІ у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №135-0 від 24.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління інформаційних технологій та обліку платників, поновлено його в Головному управлінні ДФС України у Чернівецькій області на посаді начальника управління інформаційних технологій та обліку платників з 25.10.2014 та стягнуто з Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 216522,10 грн.

Позивач зазначив, що його справа про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу перебувала в провадженні суду першої інстанції більше п`яти років, а саме з 11.11.2014 до 05.05.2020.

Позивач вважає, що його звільнення на підставі Закону України "Про очищення влади" завдало йому моральної шкоди, яка пов`язання з таким: незаконне звільнення в період перебування у відпустці; тривалий розгляд справи в суді, а саме більше п`яти років в суді першої інстанції; застосування процедури люстрації, яка є дискримінаційною, оскільки застосовується без доведення вини конкретної особи, яка перебуває на публічній службі, в передбаченому законом порядку, без установленого права на оскарження, а тільки на підставі того, що позивач перебував на посаді, яка підпадала під дію Закону України "Про очищення влади"; наслідки звільнення на підставі Закону України "Про очищення влади", оскільки вступаючи на публічну службу, особа не знала і не могла знати, що лише перебування на конкретній посаді у певний проміжок часу в майбутньому становитиме підставу для юридичної відповідальності у вигляді заборони обіймати певні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування протягом 10 років.

Вказував, що в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень резюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Наведений правовий висновок вже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі "Полях та інші проти України" та враховуючи, що провадження у справі про незаконне звільнення та поновлення на посаді ОСОБА_1 відбулось також з порушеннями пункту 1 статті 6 (право на справедливий суд) Європейської конвенції з прав людини через його тривалість, а саме більше п`яти років та саме звільнення позивача відбулось з порушенням статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя) у зв`язку із тим, що Закон про люстрацію отримав дуже широке застосування і це призвело до звільнення позивача просто за те, що він працював на державній службі більше року, під час перебування ОСОБА_2 на посаді Президента України, ОСОБА_1 вважає, що розмір моральної шкоди, яка йому була завдана, вже визначений ЄСПЛ під час розгляду вказаної вище справи, та повинен становити 5000 євро.

З урахуванням офіційного курсу євро до гривні за даними НБУ станом на 12.11.2020, 5000 євро будуть становити 165720,50 грн. Саме таку суму моральної шкоди позивач просить суд стягнути на його користь з Держави Україна в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, яка пов`язана із звільненням на підставі Закону України "Про очищення влади" та тривалим розглядом справи в суді, а саме більше п`яти років в суді першої інстанції.

Ознайомившись з відзивом на позовну заяву, представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що справа про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ОСОБА_1 перебувала на розгляді в суді першої інстанції більше п`яти років. Враховуючи позицію ЄСПЛ щодо швидкого вирішення трудового спору, ОСОБА_1 зазнав значної моральної шкоди, оскільки весь цей час він перебував у стані невизначеності, був позбавлений засобів до існування та повинен був шукати іншу роботу. При цьому він був позбавлений можливості влаштуватись на державну службу, оскільки звільнення на підставі Закону України "Про очищення влади" накладає заборону на зайняття посад на державну службу на 10 років.

Крім того, непропорційний характер люстраційного заходу до позивача також завдав йому значної моральної шкоди. Під час його звільнення не було наведено жодного серйозного аргументу, що ОСОБА_1 міг потенційно становити загрозу новоствореному демократичному режиму. Держава Україна в особі свої державних органів, продемонстрували повне нехтування його правами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.01.2021 №727/9435/20 вищевказаний позов задоволено частково, вирішено стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 30000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14.04.2021 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.01.2021 №727/9435/20, провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про стягнення моральної шкоди закрито, у зв`язку з належністю розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду №727/9435/20 від 23.04.2021 повернуто сплачений позивачем до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3772,30 грн.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду №727/9435/20 від 23.04.2021 вищевказану адміністративну справу передано на розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

26.04.2021 адміністративна справа №727/9435/20 надійшла на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд головуючому судді Григорашу В.О.

Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. У визначені строки, позивач усунув недоліки позовної заяви.

Крім того, представником позивача подано до суду позовну заяву в новій редакції в якій просить суд:

- стягнути з Держави України в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 165720,50 грн моральної шкоди та 1657,21 грн судового збору.

Ухвалою суду від 18.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 15.06.2021.

Підготовче засідання призначене на 15.06.2021 відкладено на 13.07.2021, у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 13.07.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі №727/9435/20-а, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.08.2021.

Судове засідання призначене на 10.08.2021 відкладено на 05.10.2021, у зв`язку неявкою позивача.

05.10.2021, за клопотанням сторін, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 23.12.2015 Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 8).

11.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про скасування наказу та поновлення на роботі.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.11.2014 відкрито провадження у справі №824/3134/14-а за вищевказаним позовом, призначено розгляд справи на 19.11.2014 (а.с. 10-11).

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.11.2014 призначено розгляд справи до судового розгляду в складі колегії трьох суддів (а.с. 12-13).

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.02.2015 суд ухвалив звернутися до Верховного Суду України із клопотанням для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України "Про очищення влади" положенням Конституції України, а саме пп.1 п.2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", ч.3 ст.1 Закону України "Про очищення влади" положенням статей 8, 21, частинам 2-3 ст. 22, частині 2 ст. 38, частинам 1, 6 ст. 43, ст. 58, частині 2 ст. 61, частині 1 ст. 64, частині 1 ст. 68 Конституції України в їх системному взаємозв`язку (а.с. 16-19).

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.02.2015, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2015, зупинено провадження у справі №824/3134/14-а до вирішення Верховним Судом України питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності положень Закону України "Про очищення влади" Конституції України, питання щодо чого порушено відповідно до Ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.02.2015 у справі №824/3134/14-а, та прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України (а.с.20-27).

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюка О.П. від 29.09.2016 адміністративну справу №824/3134/14-а прийнято до свого провадження, у зв`язку із звільненням у відставку головуючого по справі судді ОСОБА_3 (а.с. 28-29).

Ухвалами Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.05.2015, 18.11.2016, 18.12.2017 відмовлено у задоволенні заяв позивача про поновлення провадження у справі №824/3134/14-а (а.с.30-41).

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду Брезіної Т.М. від 17.07.2018 адміністративну справу №824/3134/14-а прийнято до свого провадження, у зв`язку із закінченням повноважень судді Лелюка О.П. (а.с. 42-43).

Ухвалами Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.11.2018, 19.09.2019 відмовлено у задоволенні заяв позивача про поновлення провадження у справі №824/3134/14-а (а.с.44-50).

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 задоволено клопотання представника позивача, поновлено провадження у справі №824/3134/14-а(а.с.51-53).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати наказ ДПІ у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №135-0 від 24.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління інформаційних технологій та обліку платників. Поновлено ОСОБА_1 в Головному управлінні ДФС України у Чернівецькій області на посаді начальника управління інформаційних технологій та обліку платників з 25.10.2014. Стягнуто з Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 216522,10 грн. Врешті позову відмовлено. Встановлено, що рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3311,70 грн підлягає до негайного виконання (а.с. 54-68).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 залишено без змін (а.с.69-83).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції встановив ряд порушень, що призвели до незаконного звільнення ОСОБА_1 з посади.

Так, суд встановив, що позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що свідчить про протиправність та незаконність оскаржуваного наказу про звільнення. Такий висновок суд зробив на підставі того, шо позивача було звільнено під час перебування у відпустці.

Також суд дійшов висновку про порушення й інших прав позивача на працю.

Суд звернув увагу на те, що рішення суб`єкта владних повноважень стосовно звільнення працівників, не повинно допускати дискримінацію у праці.

В даній справі суд вказав на те, що дотримання презумпції невинуватості при здійсненні люстраційних заходів є фундаментальним принципом у забезпеченні демократичного шляху очищення влади. Законом України "Про очищення влади"

Суд вказав, що без доведення вини в передбаченому законом порядку, без установленого права на оскарження, Законом України "Про очищення влади" запроваджується заборона обіймати посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування лише у зв`язку з перебуванням на такій посаді в певний проміжок часу. Заборона протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація), і виникнення у зв`язку з цим підстави для їх звільнення із займаних посад лише у зв`язку із зайняттям цими посадовими особами вказаних посад у передбачений Законом України "Про очищення влади" період часу, призводить до порушення принципу презумпції невинуватості, передбаченого частиною 1 статті 62 Конституції України.

Аналіз норм Законом України "Про очищення влади" дає підстави стверджувати, що вказаним законом фактично введена ще одна підстава припинення перебування особи на публічній службі, що за своєю суттю є дисциплінарним стягненням у вигляді звільнення - перебування на конкретно визначеній посаді, яка віднесена до переліку посад, за якими здійснюється очищення влади, а не у зв`язку із вчиненням особою певного дисциплінарного проступку, який порочить її як державного службовця чи особу, яка перебуває на публічній службі, або дискредитує орган, у якому вона працює.

До того ж приписами Законом України "Про очищення влади" встановлюється зворотна дія закону всупереч вимогам ст. 58 Конституції України, так як, вступаючи на публічну службу, особа не знала і не могла знати, що лише перебування на конкретній посаді у певний проміжок часу в майбутньому становитиме підставу для юридичної відповідальності у вигляді заборони обіймати певні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування протягом 10 років.

Суд дійшов висновку, що наведене свідчить також про встановлення додаткових обмежень для реалізації прав і свобод державного службовця (особи, яка перебуває на публічній службі) як людини і громадянина, що в жодному разі не відповідає ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з якою при прийнятті нових законів (зокрема Закону України "Про очищення влади") не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (зокрема, осіб, які перебувають на публічній службі) та ст. 64 Конституції України, згідно з якою конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, з викладених норм Конституції України вбачається, що одним із принципів дії правової системи в Україні, визначений принцип верховенства права та встановлено, що права і свободи можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених Конституцією України, а саме, у разі введення воєнного або надзвичайного стану.

Люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості". (рішення ЄСПЛ у справі "Матиєк проти Польщі").

Суд звернув увагу на те, що відповідачем у справі № 824/3134/14-а не було надано суду належних, достатніх та допустимих доказів щодо вчинення позивачем будь-яких дій чи бездіяльності, інших заходів (та/або які сприяли їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини. Крім того, з Офісу Генерального прокурора була отримана інформація, в якій повідомлялось про відсутність інформації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань щодо відкритих кримінальних проваджень відносно ОСОБА_1 ..

Суд встановив, що наказ про звільнення позивача з посади базувався виключно на довідці про результати вивчення особової справи позивача, а тому такий наказ не може бути визнаний правомірним та таким, що прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, отже, є таким, що порушує закріплені Конституцією гарантовані права позивача та належать до скасування.

Позивач, з урахуванням встановлених судом в рішенні у справі № 824/3134/14-а про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу обставин, вважає, що його звільнення на підставі Закону України "Про очищення влади" завдало йому моральної шкоди, яка пов`язання з таким:

- незаконне звільнення в період перебування у відпустці;

- тривалий розгляд справи в суді, а саме більше п`яти років в суді першої інстанції;

- застосування процедури люстрації, яка є дискримінаційною, оскільки застосовується без доведення вини конкретної особи, яка перебуває на публічній службі, в передбаченому законом порядку, без установленого права на оскарження, а тільки на підставі того, що позивач перебував на посаді, яка підпадала під дію Закону України "Про очищення влади" в період перебування на посаді Президента України ОСОБА_4 ;

- наслідки звільнення на підставі Законом України "Про очищення влади", оскільки вступаючи на публічну службу, особа не знала і не могла знати, що лише перебування на конкретній посаді у певний проміжок часу в майбутньому становитиме підставу для юридичної відповідальності у вигляді заборони обіймати певні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування протягом 10 років.

Зважаючи на те, що адміністративна справа про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ОСОБА_1 перебувала на розгляді в суді більше п`яти років, а також з огляду на протиправність наказу про його звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на його користь моральної шкоди.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1173 цього Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За своєю природою інститут відшкодування моральної шкоди є приватно-правовим, оскільки стосується безпосередньо особистих прав людини. Однак, виходячи з приватно-правового характеру суб`єктивного цивільного права потерпілої особи на використання зазначеного способу цивільно-правового захисту, очевидно, що таке право може виникнути також у зв`язку з порушенням прав особи в публічно-правових відносинах, що і знайшло своє відображення в приписах статті 56 Конституції України.

У публічно-правових відносинах моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою суб`єкта владних повноважень або його посадових осіб.

Як зазначено у п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 №5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи із загальних засад доказування, позивач повинен довести, що йому заподіяно шкоду і визначити її розмір. Це означає, що позивач повинен зазначити, які саме виникли обставини, що спричинили страждання чи приниження честі, гідності, яку саме шкоду вони спричинили і який її розмір.

Позивач обґрунтовує необхідність стягнення моральної шкоди тим, що протиправне звільнення його з роботи, тривалий судовий розгляд справи про поновлення його на роботі позбавило його нормальних соціальних зв`язків та змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки весь цей час він перебував у стані невизначеності. При цьому він був позбавлений можливості влаштуватись на державну службу, оскільки звільнення на підставі Закону України "Про очищення влади" накладає заборону на зайняття посад на державну службу на 10 років. Крім того, непропорційний характер люстраційного заходу до позивача також завдав йому значної моральної шкоди. Під час його звільнення не було наведено жодного серйозного аргументу, що ОСОБА_1 міг потенційно становити загрозу новоствореному демократичному режиму.

На переконання суду, встановлені обставини, як то необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, втрата засобів до існування, а також душевні страждання викликані звільненням з роботи, очевидно перебувають в певному зв`язку із фактом протиправного звільнення позивача з роботи, та очевидно призвели до моральних страждань та переживань, що охоплюється поняттям моральної шкоди.

Крім того, суд вважає, що будь-яке порушення прав фізичної особи неодмінно заподіює шкоду.

У даній справі рішеннями судів у справі №824/3134/14-а, що набрали законної сили, встановлено протиправну поведінку відповідача, суб`єкта владних повноважень, щодо позивача, зокрема суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків відповідача про законність звільнення позивача на підставі Закону України "Про очищення влади" без врахування мети та принципів люстрації, визначених в ст. 2 наведеного Закону. Суд визнав протиправним наказ №135-0 від 24.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління інформаційних технологій та обліку платників та поновив його на роботі.

Оскільки підставою виникнення обов`язку відшкодувати моральну шкоду є протиправна поведінка (дії чи бездіяльність), то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи. Моральна шкода, як правило, супроводжує будь-яке порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу.

При оцінці обґрунтованості вимог особи про відшкодування моральної шкоди належить керуватись принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин справи форм моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності обставини, що свідчать про наявність та характер завданих особі немайнових втрат

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок протиправності дій та бездіяльності відповідача, яка встановлена у адміністративній справі №824/3134/14-а, позивачу завдано моральної (немайнової) шкоди, яка полягала в емоційних переживаннях, тривозі та негативних емоціях, які поніс позивач для захисту та відновлення свого порушеного права.

Зважаючи на встановлені обставини, зміст та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в даному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди не вимагає окремого доказування.

Щодо визначення розміру визначених позивачем завданих йому моральних страждань, то суд приходить до наступних висновків.

В обґрунтування розміру моральних страждань позивач виходив з того, що враховуючи порушення, які мали місце при звільненні з посади та судовий розгляд справи, що є результатом неправомірних дій та бездіяльності Держави України, в особі її державних органів, які виразились у незаконному звільнені під час перебування у відпустці, у прийнятті Закону України "Про очищення влади", застосування якого до позивача призвело до порушення статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя) та у тривалості судового розгляд справи, що призвело до порушення ст. 6 Конвенції, можна стверджувати про те, що позивачу була завдана моральна шкода, розмір якої ним визначено в сумі 5000 євро, що станом на день звернення до суду з даним позовом становить 165720,50 грн.

Оцінивши встановлені фактичні обставини, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, враховуючи вимоги розумності суд вважає, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача буде грошова сума в розмірі 40000,00 (сорок тисяч) гривень.

Щодо решти суми моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовує моральну шкоду не лише протиправним звільненням, а і тривалим судовим розглядом справи, однак це не залежало від відповідача, - Головного управління ДФС України у Чернівецькій області, тому останній не несе відповідальність пов`язану з судовим розглядом справи.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати понесені позивачем у розмірі 2514,90 грн підлягають відшкодуванню в сумі 1257,45 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Чернівецькій області.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Дубець Оксана Степанівна до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Держави Україна в особі Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 40000 (сорок тисяч) 00 грн моральної шкоди.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Чернівецькій області судовий збір на суму 1257 (одна тисяча двісті п`ятдесят сім) грн 45 коп, сплачений згідно квитанції №38 від 23.10.2020.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Представник позивача адвокат Дубець Оксана Степанівна (пл. Соборна, 1/3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002);

Відповідач Головне управління ДФС України у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013).

Суддя В.О. Григораш