Справа № 340/5243/22
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2023 року м. Кропивницький Справа №340/5243/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у відмові звільнити за рапортом від 02.11.2022 ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити за рапортом від 02.11.2022 ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач з 25.02.2022 р. за власним бажанням проходить службу на посаді старшого стрільця 2 відділення 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07.07.2022 р. ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 . Таким чином, позивач самостійно виховує двох дітей, що також підтверджується довідкою №1358 від 11.08.2022 р. Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області, довідкою №1353 від 08.10.2022 р. про склад сім`ї ОСОБА_1 та довідкою зі школи щодо дітей. 02.11.2022 р. позивачем подано до командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт на звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до якого додано усі необхідні документи. У відповідь на поданий ОСОБА_1 рапорт від 02.11.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 надано лист №6254 від 08.11.2022 р., яким ОСОБА_1 , відмовлено у звільненні на підставі відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Представник позивача вказує, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч вимог чинних нормативних актів, незаконно відмовив ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі (а.с.60-63). Відповідач вказує, що колишня дружина ОСОБА_2 , яка є матір`ю дітей, не позбавлена батьківських прав та має всі права щодо їх виховання. Відповідач вважає, що розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дітей у відповідності до Сімейного кодексу України не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Також відповідач зауважує, що на підтвердження сімейних обставин, старший солдат ОСОБА_5 додав копію рішення Добровеличкывського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2022 р. по справі №2/387/242/22 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (матері дітей) на утримання дітей, яке на день подання рапорта не набрало законної сили. Відповідачем зазначено, що сплата аліментів матір`ю дітей на користь батька не позбавляє її брати участь у вихованні дітей. На думку відповідача, самостійність виховання дітей може підтверджуватися такими документами: свідоцтво про смерть матері; рішення суду про позбавлення матері батьківських прав; рішення суду про визначення матері недієздатною; рішення суду про визнання матері безвісти зниклою. За неперевіреною інформацією дружина позивача ОСОБА_2 працює у ФГ «Кульчицький», яке очолює батько ОСОБА_1 , що доводить її зв`язок із сім`єю.

Представником позивача подано відповідь на відзив у якій вказано, що колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 дійсно працювала у ФГ «Кульчицького І.П.». Після розірвання шлюбу, наказом №18 від 30.09.2022 р., ОСОБА_2 було звільнено з ФГ « ОСОБА_6 ». З 07.07.2022 р. на підставі ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою реєстрації останнього: АДРЕСА_1 . Крім того, рішенням суду від 12.10.2022 р. (набрало законної сили 14.11.2022 р.) стягнуто з колишньої дружини ОСОБА_1 на користь останнього аліменти на утримання дітей. Факт не проживання ОСОБА_2 з дітьми, за місцем проживання дітей, підтверджено витягом з реєстру територіальної громади. Також ОСОБА_2 було подано заяву, що нотаріально посвідчена, про неможливість ОСОБА_2 брати участь у вихованні дітей. Таким чином, з 07.07.2022 р. ОСОБА_1 на підставі рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області самостійно виховує двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.35).

22.12.2022 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.59).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.25).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.07.2022 р. у справі №387/345/22 (провадження №2/387/197/22) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.10.2010 у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайськ Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, вчинено актовий запис №382; після розірвання шлюбу відповідачеві залишено прізвище « ОСОБА_7 »; визначено місце проживання неповнолітніх синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14-20).

Окрім того, рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2022 р. у справі №387/559/22 (провадження №2/387/242/22) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частики всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а в подальшому відповідно до положень ч.3 ст.183 СК України (а.с.52-55).

02.11.2022 р. старшим стрільцем 2 відділення3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим солдатом ОСОБА_8 подано начальнику роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до частини 4 пункту 2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пп.«г» (через сімейні обставини) у зв`язку з необхідністю виховання дітей віком до 18 років, які з ним проживають без матері (а.с.28). До рапорту додано: рішення суду про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей, копію рішення суду про стягнення аліментів, довідку про склад сім`ї; довідку про визначення місця проживання дітей; копії довідок про реєстрацію місця проживання дітей, довідку з комунального закладу ліцей «Інтелект», характеристику на учня 4 А класу ОСОБА_3 .

На рапорт старшого солдата ОСОБА_9 (вх. №6055 від 02.11.2022 ) листом від 08.11.2022 р. №6254 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено, що звільнення з військової служби, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відбувається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Старший солдат ОСОБА_5 на підтвердження сімейних обставин, які виникли, до рапорту додав копію рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2022 року по справі №2/387/197/22 про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей з відміткою про набрання рішенням законної сили 08.08.2022 року. Колишня дружина, яка є матір`ю дітей, не позбавлена батьківських прав та має всі права щодо їх виховання. Тобто розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дітей у відповідності до Сімейного кодексу України не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Самостійність виховання дітей може підтверджуватися такими документами: свідоцтво про смерть матері; рішення суду про позбавлення матері батьківських прав; рішення суду про визначення матері недієздатною; рішення суду про визнання матері безвісти зниклою. Також, на підтвердження сімейних обставин, старший солдат ОСОБА_5 додав копію рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2022 року по справі №2/387/242/22 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (матері дітей) на утримання дітей, яке на даний час не набрало законної сили. Сплата аліментів матір`ю дітей на користь батька не позбавляє її брати участь у вихованні дітей. До рапорту старший солдат ОСОБА_5 додав: довідку про склад сім`ї №1684 від 31.10.2022 р., довідку №1685 від 31.10.2022 р. про визначення місця проживання дітей, копію довідки про реєстрацію місця проживання сина №97 від 03.06.2022 р., копію довідки про реєстрацію місця проживання сина №10-06-93 від 04.07.2017 р., довідку з комунального закладу Добровеличківський ліцей «Інтелект» №25 від 31.08.2022, характеристику на учня 4-А класу ОСОБА_3 . Згідно наданих документів, підстав для звільнення з військової служби у вищепойменованого військовослужбовця, як такого, що самостійно виховує дітей до 18 років, немає (а.с.29-30).

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232).

Частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232 визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232 передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону №2232 та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 р. №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 р. №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 р. №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 18.04.2022 р. №2212-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 р. №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 р. №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 р. №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.08.2022 р. №2500-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 р. №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 р. №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 р. №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 17.11.2022 р. №2738-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 р. №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 07.02.2023 р. №2915-ІХ продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, з огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232.

Згідно з абзацом 12 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Судом встановлено, що на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби на підставі абз.12 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232 ОСОБА_1 надано:

- копію рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.07.2022 р. у справі №387/345/22 (провадження №2/387/197/22), яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також визначено місце проживання неповнолітніх синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14-20);

- копію рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2022 р. у справі №387/559/22 (провадження №2/387/242/22), яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.52-55);

- довідку Відділу «ЦНАП» Виконавчого органу Добровеличківвської селищної ради відповідно до якої до складу сім`ї ОСОБА_1 входять ОСОБА_4 , 2016 року та ОСОБА_3 , 2013 року народження (а.с.23);

- довідку Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області відповідно до якої діти проживають з батьком та перебувають на його повному утриманні (а.с.22);

- копію довідки про реєстрацію місця проживання сина №97 від 03.06.2022 р.,

- копію довідки про реєстрацію місця проживання сина №10-06-93 від 04.07.2017 р.,

- довідку з комунального закладу Добровеличківський ліцей «Інтелект» №25 від 31.08.2022 р. відповідно до змісту якої матеріальне забезпечення ОСОБА_3 , 2013 року народження, за період навчання в закладі з 1 вересня 2019 року по даний час здійснювалося виключно за кошти батька; у період з 1 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року батько систематично цікавиться здобутками дитини, бере активну участь у вихованні підростаючого покоління (а.с.21);

- характеристику учня 4-А класу Добровеличківської філії КЗ Добровеличківський ліцей « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_3 , у якій відображено, що батько ОСОБА_1 , є членом батьківського комітету, його син навчається за програмою НПП «Інтелект України», де тато щомісяця оплачує посібники для навчання, турбується про здоров`я дитини, систематично цікавиться здобутками та поведінкою сина (а.с.27).

Вирішуючи питання щодо того, чи здійснює ОСОБА_1 самостійне виховання дітей для цілей застосування абз.12 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232, суд враховує наступне.

З огляду на ч.ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1 4 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 5 ст.157 Сімейного кодексу України визначено перелік питань, які можуть вирішуватися одним із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини.

З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що Законом України «Про охорону дитинства» та Сімейним кодексом України передбачено рівні права та обов`язки батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. При цьому один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з ними. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, з огляду на зміст п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, факт відсутності участі батька або матері у вихованні дітей може бути підтверджений рішенням суду під час вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Беручи до уваги, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дітей, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей. Отже, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо, визначення місця проживання дітей із батьком, стягнення з матері аліментів не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дітей та бути підставою для звільнення особи відповідно до абз.12 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232.

Стосовно поданої разом із рапортом довідки з комунального закладу Добровеличківський ліцей «Інтелект» №25 від 31.08.2022 р. (а.с.21), суд враховує, що вона стосується усього періоду навчання ОСОБА_3 , тобто за період з 2019 по 2022 рік та підтверджує участь батька у вихованні сина, як під час перебуванні у шлюбі, так і після його розірвання. Аналогічно і характеристика учня 4-А класу Добровеличківської філії КЗ Добровеличківський ліцей « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_3 (а.с.27) засвідчує участь батька у навчанні сина за увесь період такого навчання, тобто починаючи з 2019 року.

До відповіді на відзив представником позивача додано копію заяви ОСОБА_2 , яка 21.12.2022 р. посвідчена приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області та зареєстрована в реєстрі за №733 (а.с.50). У зазначеній заяві ОСОБА_2 підтверджує, що на даний час тимчасово не має можливості бути присутня з дітьми та здійснювати їх виховання, піклуватися про дітей вона може сплачуючи аліменти.

Суд враховує, що така заява відповідачу разом із рапортом не надавалася та під час розгляду рапорту враховувалася.

Водночас, суд враховує, що у зазначеній заяві вказано про тимчасовий характер неможливості участі матері у вихованні дітей, без конкретизації періоду та обставин, що зумовили таку неможливість. Однак, тимчасова неучасть матері у вихованні дітей також не може свідчить про те, що батько самостійно їх виховує, а тому також не свідчить про наявність підстав для звільнення позивача відповідно до абз.12 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у відмові звільнити за рапортом від 02.11.2022 ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити за рапортом від 02.11.2022 ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем.

Відповідачем також не надано доказів понесення судових витрат у даній справі, які б підлягали розподілу відповідно до статті 139 КАС України..

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Дата складання повного рішення суду 27 березня 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт