Справа № 420/17551/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17551/22
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні та зобов`язання здійснити оформлення та видачу такої посвідки,

В С Т А Н О В И Л А:

05.12.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Матеборчук Ю.В. звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області №943 від 28.09.2022 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області здійснити оформлення та видачу йому посвідки на постійне проживання в Україні.

Позовні вимоги обґрунтовані постійним проживанням позивача разом із матір`ю - ОСОБА_4 в м. Одеса відповідно до посвідки на постійне проживання з безстроковим терміном дії. Після досягнення 16 років та отримання паспорту він звернувся до відповідача із заявою про отримання посвідки на проживання, але отримав відмову з посиланням на пп. 3 п. 62 Порядку №321 без зазначення фактичних причин. Оскільки позивач вже має право на проживання, яке було видано його матері і він включений у посвідку на постійне проживання, то жодних обставин, які можуть бути причиною відмови, не має.

Третя особа ОСОБА_5 (мати позивача) підтримала позовні вимоги і пояснила, що з 2014 року задокументована посвідкою на постійне проживання з безстроковим терміном дії і разом зі своїм сином весь час проживають в м. Одеса. ОСОБА_6 навчався в Одеській загальноосвітній школі, закінчив 9 класів. 29.06.2021 зареєстрований в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків України та продовжує навчання у професійно-технічному закладі м. Одеса.

Відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач не надав до управління ДМС належно оформлений документ, який підтверджує факт народження його прадідуся ОСОБА_7 та прабабусі ОСОБА_8 на відповідній території України, оскільки не зареєстрував рішення суду про встановлення факту їх народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану та, як наслідок, не отримав свідоцтва про народження зазначених осіб. Позивачу правомірно відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідно пп. 3 п. 62 Порядку №321, оскільки в реєстрах актових записів відсутній запис про народження вказаних осіб.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року позовну заяву задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт наводить аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву доводи щодо спростування висновків суду першої інстанції. Вказує, що оскаржуваний наказ прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з використаннямповноважень та метою, на які їх надано, обґрунтовано та з врахуванням всіх обставин.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Молдова, з 2012 року проживає в м.Одесі разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка також має громадянство Республіки Молдова.

Після отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_5 у 2014 році була документована ГУ ДМС в Одеській області посвідкою на постійне проживання (з безстроковим терміном дії) № НОМЕР_1 , виданою 29.01.2014 року. У посвідку на постійне проживання був вписаний позивач, як дитина до 16 років.

Підставою для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином ОСОБА_6 (позивача у цій справі), став факт народження і проживання її діда ОСОБА_7 , 1925 р.н., та бабусі ОСОБА_8 , 1926 р.н., на території України, що підтверджується рішенням суду про встановлення факту народження та проживання.

30.08.2022 року ОСОБА_6 звернувся із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 16-річного віку та надав ті ж самі документи, що були надані раніше його матір`ю при отриманні відповідної посвідки, в тому числі і рішення суду про встановлення факту проживання та народження в Україні його прадідуся та прабабусі.

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №943 від 28.09.2022 року громадянину Республіки Молдова ОСОБА_3 відмовлено у оформленні посвідки на постійне проживання на підставі пп.3 п. 62 Порядку № 321.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з боку позивача не допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні та оскаржуване рішення не містить посилань, які саме відомості не підтверджені даними з баз Реєстру та картотек.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) Кабмін України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

25.04 2018 Кабінетом Міністрів України постановою № 321 затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.1 Порядку № 321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пункт 3 цього ж Порядку встановлює, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які:

досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто;

не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Відповідно до п. 32 Порядку № 321 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) копію рішення про надання дозволу на імміграцію;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на імміграцію в Україну отримала мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який оформлений ГУ ДМС України в Одеській області 22.01.2014 року. Разом з нею дозвіл на імміграцію в України отримав її неповнолітній син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.105).

В якості підстав для його отримання ОСОБА_5 надала повний пакет документів, серед яких було рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.07.2012 у справі № 1527/9984/12 про встановлення факту народження її дідуся ОСОБА_9 , 1925 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її бабусі ОСОБА_10 , 1926 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у місті Жмерінка, Вінницької області, де проживали до 1946 року (а.с.62-63).

На підставі отриманого дозволу та наданих документів, що визначені у п.32 Порядку № 321, ОСОБА_5 29.01.2014 року отримала посвідку на постійне проживання, у яку вписаний її неповнолітній син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після досягнення 16-річчя та отримання закордонного паспорту громадянина Республіки Молдова ОСОБА_6 30.08.2022 року звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою для отримання посвідки на постійне проживання (а.с.115-116).

До заяви-анкети позивачем надано копію закордонного паспорту громадянина Республіки Молдова, серії НОМЕР_2 , виданого Агентством державних послуг 19.08.2022, зі строком дії до 19.08.2032 (з перекладом на державну мову); довідку про реєстрацію місця проживання в АДРЕСА_1 ; копію довідки на постійне проживання, яка видана 29.01.2014 на ім`я ОСОБА_2 ; квитанції про сплату адміністративного збору (а.с.117-125).

Надані позивачем документи долучені до матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну його матері - ОСОБА_2 , що підтверджується скерованими до суду матеріалами (а.с.37-125).

Пункт 62 Порядку № 321 передбачає підстави для відмови у в оформленні або видачі посвідки, у тому числі, якщо отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки від 04.10.2022 № 6034 не містить посилань, яка інформація, надана іноземцем, не підтверджується даними баз Реєстру.

Посилання відповідача та апелянта на відсутність реєстрації рішення Суворовського районного суду від 26.07.2012 у справі № 1527/9984/12 в органах РАЦСу судова колегія вважає неприйнятними, оскільки ці відомості надавались матір`ю позивача для отримання дозволу на імміграцію, а не позивачем при подачі заяви на отримання посвідки.

Судом вірно зазначено, що ГУ ДМС в Одеській області не оспорює правомірність видачі ОСОБА_11 дозволу на імміграцію в Україну та право позивача на постійне проживання на підставі довідки, виданої 29.01.2014 його матері.

Враховуючи, що в ході судового розгляду відповідачем не надано доказів, що інформація, надана іноземцем, не підтверджується даними баз Реєстру або картотек, за відсутності інших підстав для оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання, беручі до уваги чинність дозволу на імміграцію в України, виданого ОСОБА_12 разом з її неповнолітнім сином ОСОБА_13 , єдиним можливим рішенням територіального органу ДМС, яким у даних правовідносинах є ГУ ДМС в Одеській області, у відповідності до п.38 Порядку № 321 є прийняття рішення про оформлення посвідки.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що в даному випадку є порушення судом дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, оскільки у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Щодо доводів апелянта про відсутність у позивача адміністративно-правової дієздатності, судова колегія зазначає, що вказаним доводам відповідача суд першої інстанції надав вірну обґрунтовану оцінку при постановленні ухвали від 03.01.2023 року, якою у тому числі відхилив клопотання ГУ ДМС України про залишення позовної заяви без розгляду.

Так, відповідно до ч.2 ст.43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Враховуючи, що відповідно до п.3 Порядку № 321 іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які досягли 16-річного віку, посвідка оформлюється на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Тобто на законодавчому рівні передбачена особиста участь неповнолітнього іноземця або особи без громадянства в отриманні посвідки на постійне проживання в Україні, а отже і право на судовий захист своїх інтересів у спірних правовідносинах.

Крім того, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції мати неповнолітнього позивача - ОСОБА_5 залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про призначення справи до розгляду від 03 січня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,320,322,325,328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко