Справа № 420/2894/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2894/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення щодо неврахування до загального стажу періоду роботи,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить:

- визнати протиправним рішення №98 від 10.11.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у зв`язку з неврахуванням до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 25.02.1983 року по 19.10.1989 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно із записами у трудовій книжці від 25.02.1983 року серії НОМЕР_1 за період з 25.02.1989 року по 19.10.1989 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до його страхового стажу протиправно не зараховано період роботи з 25.02.1983 року по 19.10.1989 року на Северодонецькому заводі ПО «Реом». Підставою для таких дій слугувала відсутність у трудовій книжці записів щодо номеру та дати наказу про звільнення. Позивач вважає, що цей період має бути зарахований до його страхового стажу, оскільки наступні записи у трудовій книжці вказують на безперервну трудову діяльність, а також працівник не може нести відповідальність за правильність заповнення трудових книжок.

Відповідач із заявленими вимогами не погоджується та у задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що оскільки запис щодо спірного періоду роботи зроблений із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 58, його не може бути зараховано до страхового стажу позивача. За умови надання уточнюючих довідок такий період роботи підлягатиме включенню до страхового стажу.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

04.11.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №98 від 10.11.2022 року про призначення пенсії позивачеві за віком з 03.11.2022 року.

Пенсія обрахована при страховому стажі 32 роки 4 місяці (враховано по 11.10.2022), середньомісячній заробітній платі 13456,44 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 31.10.2022 згідно із даними персоніфікованого обліку, та її розмір становить 4350,87 грн.

До страхового стажу не врахований період роботи з 25.02.1983 по 19.10.1989 на Северодонецькому заводі ПО «Реом», оскільки в записі трудової книжки від 25.02.1983 року НОМЕР_2 відсутній номер та дата наказу про звільнення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Листом від 07.12.2022 року, у відповідь на звернення позивача, Головне управління повідомило про прийняте рішення.

Позивач вважає рішення пенсійного органу протиправним, як і дії щодо неврахування спірного періоду до страхового стажу.

Таким чином спірні правовідносини виникли у зв`язку із обчисленням пенсійним органом страхового стажу позивача без урахування періоду його роботи з 25.02.1983 року по 19.10.1989 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердило Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція).

Інструкцією зокрема передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.27 Інструкції передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому

підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як встановлено судом, у трудовій книжці від 25.02.1983 року НОМЕР_2 зазначені такі записи:

- №2 - 25.02.1983 року позивача прийнято наладчиком технологічного обладнання виробництва радіодеталей по 3 розряду у 32 цех Северодонецького заводу ПО «Реом», наказ 146к від 25.02.83;

- №5 19.10.1989 року звільнений за переведенням у робкооп «Лесная дача», ст. 36 п. 5 КЗпП УРСР, нач. в.к. Л.М. Сомкина, наказ 451-к від 19.10.1989 р., запис №5 недійсний; 19.10.1989 року звільнений по переведенню до Попаснянської автоколони, нач. в.к. Л.М. Сомкина, посилання на наказ відсутнє;

- №5 20.10.1989 року прийнятий у Попаснянську автоколону водієм ІІІ класу за переведенням, наказ №210 від 20.10.1989 р.

- №6 звільнений за переведенням у Северодонецький завод ПО «Реом», наказ №221 від 30.10.1989 р.

Наведені записи засвідчені печатками підприємства та містять відомості про особу, яка такий запис зробила. Також наявні відомості про накази на підставі яких такі записи були зроблені, окрім запису щодо кінцевої дати спірного періоду роботи позивача.

Необхідно зауважити, що первісний запис щодо кінцевої дати спірного періоду роботи позивача, який потім позначений уповноваженою особою відділу кадрів як недійсний, містив посилання на відповідний наказ, а от вже подальший запис такого посилання не містить.

Виходячи із того, що ці записи зроблені однією і тією ж посадовою особою, скріплені печатками підприємства, а також подальше працевлаштування позивача за переведенням без перерви, та знову ж таки переведення на роботу до Северодонецького заводу ПО «Реом», що підтверджено записами у трудовій книжці із усіма необхідними записами, все це підтверджує період роботи позивача з 25.02.1983 року по 19.10.1989 року на Северодонецькому заводі ПО «Реом».

Враховуючи наведене, суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 25.02.1983 року по 19.10.1989 року на Северодонецькому заводі ПО «Реом».

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивача оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окремо необхідно зауважити, що зазначення початку спірного періоду трудової діяльності у другому пункті позовних вимог як 25.02.1989 року суд рахує помилковим та задовольняє вимоги виходячи із встановлених у ході розгляду справи обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.11.2022 року №98.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком з урахуванням трудового стажу за період з 25.02.1983 року по 19.10.1989 року на Северодонецькому заводі ПО «Реом».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов