Справа № 440/5692/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 р. Справа № 440/5692/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 15.08.22 по справі № 440/5692/22 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі також - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 21.01.2021 по 07.06.2022, в розмірі 104602,72 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2020 по 20.01.2021 в розмірі 33563,95 грн; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. Керуючись приписами статті 236 Кодексу законів про працю України, за доводами позивача, вона має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 21.01.2021 по 07.06.2022 у загальному розмірі 104602,72 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року позов задоволено частково позов.

Стягнуто з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а за період з 21.01.2021 по 23.02.2022 в розмірі 71760,60 (сімдесят одна тисяча сімсот шістдесят гривень шістдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі відповідач, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків)), просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 в частині задоволення позову і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що законодавчо відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладається саме на роботодавця. Зазначає, що на час набрання чинності вказаним рішенням суду ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах зі Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків). Роботодавцем ОСОБА_1 було Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області та відповідно де вона і була поновлена на посаді за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі № 200/7947/20. На підставі зазначеного вважає, що суд першої інстанції прийшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України. Крім того, зазначає, що з 24.02.2022 по теперішній час діють форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що не залежать від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а отже відповідач має бути звільнений від сплати середнього заробітку, як виду відповідальності роботодавця пов`язаного з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу та виклав свій погляд на обставини справи та просив у задоволенні заявлених Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) у апеляційній скарзі вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а, що набрало законної сили 29.06.2021, суд встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі №200/458/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа на стороні позивача - Професійна спілка Юстиція Донеччини, про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено у повному обсязі; визнано протиправним та скасовано наказ Управління від 24.12.2019 №3882/1 "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено позивача на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 29.12.2019; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 108371,20 грн., з утриманням податків та інших обов`язкових платежів; допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць.

19.05.2020 позивачу засобами електронного та поштового зв`язку направлено попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Управління.

28.05.2020 головою ліквідаційної комісії Управління на адресу начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надсилався лист №01-21/151 про можливість надання позивачу пропозиції щодо її працевлаштування.

Наказом Управління від 29.07.2020 №84/1 звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з займаної посади 30.07.2020 у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно п.1-1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII, з припиненням державної служби. Вирішено виплатити компенсацію за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 29.12.2019 по 30.07.2020 у кількості 08 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Підстава: попередження про наступне звільнення від 19.05.2020 № 08.1-21/18.

Не погодившись із наказом про звільнення та підставами для його видання, процедурою звільнення тощо, позивач звернулася до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а, що залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021, визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 №84/1 "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2020 по 20.01.2021 в розмірі 33563,95 грн; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Вказане рішення набрало законної сили 29.06.2021.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а відповідачем видано наказ "Про ОСОБА_1 " від 23.02.2022 №1054/к, яким позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020 (а.с.6, 34).

Відповідач листом №4453/10.1-38/22 від 07.06.2022 направив на електронну адресу позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наказ від 23.02.2022 №1054/к "Про ОСОБА_1 " на ознайомлення (а.с.8). Крім того, вказаним листом надіслано попередження про майбутнє звільнення.

Таким чином, про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а, в частині поновлення на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020, позивач обізнана 07.06.2022.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.06.2022 №3050/к "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 22.06.2022, за переведенням для подальшої роботи в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків), відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України, пункту 2 частини першої статті 41 Закону України "Про державну службу" (а.с.35 зворотній бік).

Посилаючись на несвоєчасність виконання судового рішення про поновлення на роботі, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суду першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За текстом статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; .

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд неодноразово висловлювався стосовно застосування статті 236 КЗпП України у площині виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

У постанові від 21.10.2021 року у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

З наведених обставин справи і нормативного регулювання спірних відносин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) допустив затримку у виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а, тому відповідно до приписів статті 236 КЗпП України має виплатити позивачеві середній заробіток за весь період затримки виконання рішення суду.

Так як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а відповідачем видано наказ "Про ОСОБА_1 " від 23.02.2022 №1054/к, яким позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020 (а.с.6, 34). Відтак, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі №200/7947/20-а виконано лише 23.02.2022.

Таким чином, затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 21.01.2021 по 22.02.2022 складає 274 робочих днів (238 днів - 2021 рік, 19 днів - січень 2022 року, 17 днів - лютий 2022 року).

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням п. 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до абзаців третього та п`ятого пункту 4 Порядку №100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15" від 15.01.2020 №16 затверджена Схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році. Відповідно до вказаного нормативно-правового акту посадови оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя становить 5500 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 середньоденна заробітна плата складає 261,90 грн. (а.с.33)

Відтак, при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати у розмірі 261,90грн.

Беручи до уваги вищевикладене, у відповідача виник обов`язок щодо виплатити середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з з 21.01.2021 по 22.02.2022 року, кількість робочих днів протягом вказаного періоду складає - 274 дні.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 21.01.2021 по 22.02.2022 року, яка має бути виплачена позивачу відповідачем становить 71760,60 грн. (261,90 грн середньоденний заробіток х 274 днів).

Посилання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на те, що роботодавцем ОСОБА_1 було Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, а тому суд першої інстанції прийшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України, колегія суддів відхиляє та зазначає.

20 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесений запис №024004947 про припинення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, тобто приймає до себе зобов`язання щодо виконання рішення суду про поновлення, а також продовжує нести відповідальність за порушення такого обов`язку.

Так, наказ про поновлення позивача від 23.02.2022 №1054/к, був виданий саме апелянтом, тому посилання на відсутність у нього, як у роботодавця, відповідальності за своєчасне виконання рішення суду щодо поновлення позивача та відповідальності за його несвоєчасне виконання є хибним.

Крім того посилання апелянта на форс-мажорні обставини, як підставу для звільнений від сплати середнього заробітку, як виду відповідальності роботодавця пов`язаного із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, колегія суддів відхиляє та зазначає.

Воєнний стан в Україні введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, а тому посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин та обставин непереборної сили є некоректним, оскільки суд першої інстанції надав юридичної оцінки фактам, які мали місце з 21 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 по справі № 440/5692/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов