Справа № 340/5755/22
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5755/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області, вул. В. Перспективна,55, м. Кропивницький,25006

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 28.11.2022 №0-1123 на суму 100 044 грн.

Ухвалою суду від 05.01.2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін .

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмовому відзиві та письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи (а.с.39-41).

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.52-57).

Ухвалою суду від 24.02.2023 за клопотанням позивача витребувано додаткові докази в справі (а.с.81).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 842, набув право власності на об`єкт нежитлової нерухомості - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (зв.бік а.с.43).

Право власності позивача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.11.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25 (а.с.43).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №321089684 від 25.01.2023, ОСОБА_2 на праві власності належить комплекс будівель, загальною площею 3334,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .: нежитлова будівля, кормоцех,Аа; нежитлова будівля, корівник телятник, ББ1, нежитлова будівля, корівники, В, ГГ1г, нежитлова будівля, молокопункт, Д; нежитлова будівля, будинок тваринника,Ее; нежитлова будівля, пункт штучного запліднення,Ж; навіс, г1; ворота; огорожа №1; ганок, кр; вимощення,1 (а.с.43-44).

Рішенням Веселівської сільської ради №421 від 26.06.2020 року встановлено на 2021 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 0,5% мінімальної заробітної плати встановленої на 01.01.2021. Вказане рішення опубліковане на офіційному веб-сайті ради.

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 28.11.2022 №0-1123, відповідно до якого позивачу, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами (код платежу 18010300) за 2021 рік в сумі 100044,00грн. (а.с.8).

Позивач вважає вищезазначене рішення протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 13, 67 Конституції України, власність зобов`язує, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок на майно запроваджений в ПК України з 2015 року.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є видом місцевого податку на майно, котрий встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів об`єктів нерухомості. У разі перебування у власності фізичної особи об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, платник податку зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначає, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Суд враховує, що при прийнятті оскарженого рішення контролюючий орган:

1) використав визначене ПК України джерело інформації для визначення бази та об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, а саме - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 43-44) про об`єкт нерухомого майна, що належить позивачу .

Ці відомості не містять інформації про те, що описане вище нежитлове приміщення призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

2) не володіє (як станом на дату прийняття оскарженого рішення, так і станом на дату розгляду справи судом) відомостями про те, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки:

- позивач не зареєстрований як ФОП з відповідним кодом за КВЕД (класифікацією видів економічної діяльності), не є членом фермерського чи іншого господарства, що дозволяло б ідентифікувати ОСОБА_1 як сільськогосподарського товаровиробника;

- за 2021 роки ОСОБА_1 не подавав податкову звітність та не сплачував податків як сільськогосподарський товаровиробник.

Суд також враховує, що після прийняття податкового повідомлення-рішення та до дати подання цього позову до суду, не звертався до контролюючого органу, в порядку пп. 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 ПК України, для проведення звірки даних щодо цього об`єкта нежитлової нерухомості, відповідних документів не представляв.

Лише в поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 повідомляє контролюючий орган про те, що вважає комплекс нежитлових будівель такими, що не є об`єктом справляння податку на нерухоме майно.

Отже, контролюючий орган не мав можливості розглянути аргументи заявника та переглянути своє рішення на предмет їх обґрунтованості в порядку, визначеному ПК України.

Відповідно до пп. ж) 262.2.2 ст. 262 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Ця норма є однозначною та чіткою - на отримання податкової пільги з податку на нерухоме майно можуть розраховувати особи, котрі одночасно відповідають таким вимогам:

1) є сільськогосподарськими товаровиробниками;

2) щодо призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності будівель та споруд, що належать їм на праві власності.

Таке тлумачення відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України:

- «[…] системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. […] кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо). […]», (постанова від 15.05.2018 у справі № 806/2676/17);

- застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх [тобто цих власників] діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), постанова від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

Отже, ключовим питанням у цій справі є те, чи був позивач, впродовж 2021 року, сільськогосподарським товаровиробником в розумінні ПК України.

Законодавство України містить кілька визначень терміну «сільськогосподарський товаровиробник» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/term/27485,). Суд вважає найбільш релевантним для спірних правовідносин визначення, викладене в пп. 14.1.235 ст. 14 ПК України - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України регулюється Законом України "Про фермерське господарство". Так, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство без статусу юридичної особи організовується на основі діяльності фізичної особи - підприємця і має статус сімейного фермерського господарства, за умови використання праці членів такого господарства, якими є виключно фізична особа - підприємець та члени її сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та має на меті створити умови для стимулювання сільськогосподарської діяльності шляхом зменшення податкового навантаження на фізичних та юридичних осіб, які, будучи сільськогосподарськими товаровиробниками, є власниками та використовують певні об`єкти нерухомості за функціональним призначенням, тобто безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. За такого правового регулювання сільськогосподарські товаровиробники звільняються від сплати податку на нерухоме майно з об`єктів, що їм належать та використовуються ними в сільськогосподарській діяльності; водночас ці платники податків сплачують інші податки (на прибуток, ПДВ тощо) з урахуванням фінансових результатів стимульованої в такий спосіб сільськогосподарської діяльності.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що такі не є належними та достатніми для підтвердження того, що ОСОБА_1 в період 2021 років був сільськогосподарським товаровиробником та використовував комплекс будівель безпосередньо в господарській діяльності. Суд вказує, що в спірний період позивач не був зареєстрований як суб`єкт господарювання (в контексті спірних правовідносин - ФОП з відповідники кодами за КВЕД тощо), не подавав податкової звітності як суб`єкт господарювання та не сплачував податків як сільськогосподарський товаровиробник. Ці обставини свідчить про те, що позивач безпідставно претендує на отримання податкової пільги для сільськогосподарських товаровиробників.

Отже, доводи позивача щодо протиправності рішення контролюючого органу з мотивів неврахування призначення об`єкта нежитлової нерухомості та його використання в сільськогосподарській діяльності є такими, що не підтверджують обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Суд встановив, що при прийнятті рішення контролюючий орган використав, визначені ПК України, джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяв в межах повноважень та спосіб, визначені ПК України. Суд також наголошує, що платник податку повинен був діяти добросовісно та у випадку необхідності звернутися до контролюючого органу про проведення звірки щодо об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, надавши для огляду оригінали правовстановлюючих та інших документів, як це передбачено пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України.

Щодо офіційного оприлюднення рішення Веселівської сільської ради, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно (підпункт 10.1.1), що складається із трьох різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 ПК України.

Згідно статті 265 ПК України (в редакції Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з ПК України, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до підпункту 8.3 статті 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно пункту 4.4 статті 4 ПК України, встановлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків, у тому числі і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.І ст.26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 143 Конституції України.

У відповідності до п.10.3 ст.10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання, відповідно до вимог цього Кодексу, щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Як встановлено судом, рішення Веселівської сільської ради Кропивницького району №421 від 26.06.2020 оприлюднювалось на офіційному сайті Веселівської сільської ради, що підтверджено відповідними скриншотами, наданими на запит суду (а.с.94-95).

Згідно ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Підсумовуючи свої висновки суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає критеріям, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, серед іншого прийняте обґрунтовано та в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначений ПК України. Водночас позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З огляду на висновок суду по суті позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, покладаються на нього; відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, які могли б бути стягнені з позивача.

Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко