Справа № 240/15417/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15417/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

27 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію з часу звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії, тобто з 08.06.2022.

На обґрунтування позову зазначено, що відповідач відмовив їй у призначенні пенсії посилаючись на те, що підтверджений документально страховий стаж становить 23 роки 4 місяці 8 днів. Позивач стверджує, що в її трудовий стаж необхідно зарахувати періоди роботи в Корецькій районній інформаційно-розрахунковій станції 1987-1992 роках і перебування на обліку в Корецькому районному центрі зайнятості в 1992-1993 роках, що підтверджується як записами в трудовій книжці, так і наданими до справи довідками. Зазначає, що вона не несе відповідальності за неточності, що допущені роботодавцем під час внесення записів у її трудову книжку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.08.1987 по 06.07.1992 та з 07.10.1992 по 06.07.1993 та призначити їй пенсію за віком з 05.06.2022.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період отримання допомоги по безробіттю, видану центром зайнятості, в якому перебувала на обліку. Крім того, оскільки на переконання апелянта, страховий стаж позивача становить 28 років 05 місяців 12 днів, який є недостанім для призначення пенсії за віком, то позивач матиме право на пенсію за віком в 63 роки.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що з урахуванням вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 08.06.2022 зверталась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Головне Управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 22.06.2022 відмовило позивачу у призначенні пенсії і повідомило про неможливість врахування до страхового стажу періодів роботи: з 03.08.1987 по 06.07.1992 на Корецькій районній інформаційно-розрахунковій станції, оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення виправлено номер наказу та відсутній підпис відповідальної особи; та з 07.10.1992 по 06.07.1993 період перебування її на обліку в Корецькому центрі зайнятості, оскільки відсутня підстава, а саме: номер наказу та дата на основі яких були внесені записи.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, долучені до матеріалів справи докази підтверджують, що спірні періоди роботи позивача з 03.08.1987 по 06.07.1992 (4 роки 11 місяців 3 дні) та з 07.10.1992 по 06.07.1993 (8 місяців 29 днів) слід зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії. Водночас, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до її трудового стажу періоди роботи з 03.08.1987 по 06.07.1992 та з 07.10.1992 по 06.07.1993 та призначити їй пенсію за віком. Проте призначення пенсії має бути здійснено не з дати звернення позивача до відповідача з заявою, тобто з 08.06.2022, а з наступного дня, за днем набуття права на призначення пенсії за віком, тобто з 05.06.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст.24 Закону Закон №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу. Для кожного пенсіонера визначається коефіцієнт страхового стажу (в залежності від кількості відпрацьованих місяців) та індивідуальний коефіцієнт заробітку, від якого залежить середньомісячний заробіток для обчислення пенсії. Величина зазначених коефіцієнтів впливає на розмір пенсійної виплати. Заробітна плата для обчислення пенсії визначається як добуток середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії на індивідуальний коефіцієнт заробітної плати. Період, за який враховується заробітна плата не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Положеннями ст. 62 Закону №1058-IV передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Зі змісту трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 13.10.1982 встановлено, що записами №7,8 підтверджується факт прийняття позивача на роботу оператором на Корецьку районну інформаційно-розрахункову станцію з 03.08.1987 та звільнення 06.07.1992.

Відповідно до записів №9,10 позивач з 07.10.1992 по 06.07.1993 перебувала на обліку в Корецькому центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

Так, апелянт вказує на те, що ним правомірно не зараховані вказані періоди роботи до страхового стажу позивача у зв`язку з тим, що запис про звільнення містить виправлення в номері наказу та не вказано номер та дата, на підставі яких були внесені записи.

В даному випадку колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що записи про спірні періоди роботи в трудовій книжці позивача внесені в повному обсязі, в чіткій послідовності, за відсутності виправлень, які б перешкоджали розумінню тексту, та з наявними відбитками печатки підприємств.

Слід також зазначити, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того, судом першої інстанції вірно зауважено, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).

Більше того, відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Твердження відповідача про наявність розбіжностей у записах, наявність виправлень та дописів іншими чорнилами не можуть спростовувати факт наявності у позивача страхового стажу у спірний період та спростовувати сплату на його користь страхових внесків.

Водночас апелянтом не долучено до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Натомість, на підтвердження відомостей, що внесені до трудової книжки НОМЕР_1 від 13.10.1982 позивачем до матеріалів справи долучено лист Головного управління статистики у Рівненській області від 01.07.2022 №17-10/1797-22, згідно якого Корецька районна інформаційно-обчислювальна станція з 01.10.1987 реорганізована в Корецький районний відділ статистики Рівненського обласного управління статистики, однак підтвердити звільнення позивача з роботи виявляється неможливим, оскільки накази за 1992 рік відсутні.

Водночас, згідно з довідкою про заробітну плату від 12.07.2022 №16-38/57-22 позивач з серпня 1987 року по липень 1992 року отримувала заробітну плату в Корецькій районній інформаційно-розрахунковій станції.

Крім того, довідкою Корецької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості від 16.06.2022 №187 підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості та отримання нею допомоги по безробіттю з 07.10.1992 по 07.07.1993.

Колегія суддів враховує, що відповідачем в апеляційній скарзі не надано жодної оцінки вказаним вище документам на предмет недостовірності або неповноти інформації, яка б позбавляла можливості зарахувати позивачу спірні періоди роботи до страхового стажу.

Більше того, в апеляційній скарзі міститься посилання відповідача на те, що позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період отримання допомоги по безробіттю, видану центром зайнятості, в якому вона перебувала на обліку, водночас, не наведено жодних підстав не врахування апелянтом довідки Корецької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості від 16.06.2022 №187, яка прийнята до уваги судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірні періоди роботи позивача з 03.08.1987 по 06.07.1992 (4 роки 11 місяців 3 дні) та з 07.10.1992 по 06.07.1993 (8 місяців 29 днів) слід зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії, оскільки вони підтверджені належним чином оформленими записами в трудовій книжці та доданими до справи доказами.

Відтак, з урахуванням зарахованого відповідачем стажу 23 роки 4 місяці 8 днів та безпідставно відмовленого у зарахуванні 5 років 8 місяців 2 дні, у позивача наявний необхідний для призначення стаж 29 років і судом першої інстанції обрано вірний спосіб відновлення порушеного права позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.