Справа № 320/6445/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 березня 2023 року м. Київ № 320/6445/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирська установа виконання покарань", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної установи "Житомирська установа виконання покарань" (далі - відповідач-1), Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову ДУ "Житомирська установа виконання покарань" від 09.08.2022р. про оголошення догани засудженому ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправною та скасувати постанову ДУ "Житомирська установа виконання покарань" від 12.09.2022р. про оголошення суворої догани засудженому ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправною та скасувати постанову ДУ "Житомирська установа виконання покарань" від 18.08.2022р. про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер строком на 12 діб без вивозу на роботу.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову ДУ "Житомирська установа виконання покарань" від 24.10.2022р. про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер строком на 14 діб.

5. Стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. за зіпсовані речі, продукти харчування під час відбування у карцері та під час обшуків у камерах №206, №215, а також за зниклі речі.

6. Стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. за пошкоджені речі при неналежному зберіганні в речовій камері установи, зіпсовані нерви, підірване здоров`я, знущання.

Згідно із частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд виходить з такого.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач наразі є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі "Житомирська установа виконання покарань". При цьому, зі слів позивача, постановами відповідача-1 від 18.08.2022р., від 24.10.2022р. (позовні вимоги 3, 4) до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді поміщення до карцеру загальним строком на 26 діб.

Відповідно до положень частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Аналіз цього положення у взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої статті 55 Конституції України дає підстави дійти висновку, що судам підвідомчі будь-які звернення фізичної особи щодо захисту своїх прав і свобод. Тому суд не може відмовити у правосудді, якщо, зокрема, громадянин України вважає, що його права і свободи порушено чи порушуються, або створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, або має місце інше ущемлення прав і свобод.

Конституція України, закріпивши право людини і громадянина на судовий захист своїх прав і свобод, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

У свою чергу, згідно частини другої статті 537 Кримінального процесуального Кодексу України (далі- КПК України) оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.

Як вказано в частині дев`ятій статті 539 КПК розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини 1 статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, згідно з вимогами пункту 13-2 частини першої статті 537 КПК України у сув`язі з вимогами статті 539 КПК України, рішення про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) підлягає вирішенню місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до положень частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Тобто, КПК встановлено, що в порядку адміністративного судочинства вирішуються справи про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань (п.13-1), проте, оскарження постанов про поміщення засудженого до карцеру (позовні вимоги 3, 4), на переконання суду, під дію даного пункту не підпадає, оскільки врегулювання таких правовідносин окремо передбачено п. 13-2, що виключає можливість оскарження наведених постанов в порядку КАС України.

Згідно з пукнтом 2 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини 1 статті 537 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене вище, а також те, що рішення відповідача-1 про накладення стягнення у вигляді поміщення засудженого у карцер пов`язане з правовим статусом засудженого, гарантіями захисту його прав, законних інтересів та обов`язків, враховуючи особливий порядок застосування до осіб дисциплінарних стягнень при виконанні вироків суду, положення ст. ст. 132, 134 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, які такий порядок визначають, суд дійшов висновку, що даний спір в частині позовних вимог 3, 4, а також 5, 6, як похідних від них, має вирішуватись виключно в порядку, що визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог 3-6 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в частині наведених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 5, 7, 19, 170, 171, 248, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирська установа виконання покарань", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог 3-6, а саме щодо:

- визнання протиправною та скасування постанови Державної установи "Житомирська установа виконання покарань" від 18.08.2022р. про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер строком на 12 діб без вивозу на роботу.

- визнання протиправною та скасування постанови Державної установи "Житомирська установа виконання покарань" від 24.10.2022р. про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер строком на 14 діб.

- стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. за зіпсовані речі, продукти харчування під час відбування у карцері та під час обшуків у камерах №206, №215, а також за зниклі речі.

- стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. за пошкоджені речі при неналежному зберіганні в речовій камері установи, зіпсовані нерви, підірване здоров`я, знущання.

2. Повідомити позивача, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Роз`яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в порядку, що встановлений Кримінальним процесуальним Кодексом України. Копію ухвали надіслати позивачеві разом з позовної заявою та усіма доданими до неї матеріалами. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Марич Є.В.