Справа № 380/817/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/817/22 пров. № А/857/16900/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в справі № 380/817/22 (головуючий суддя Москаль Р.М., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області), в якому просила:

а) визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Львівській області щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при припиненні державної служби та звільненні з 01.11.2021 за угодою сторін;

б) стягнути із Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при припиненні державної служби та звільненні з 01.11.2021 за угодою сторін з посади головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів планових перевірок управління супроводження судових справ ГУ ДПС у Львівській області за період 03.11.2021 по 28.11.2021, що становить 14890,20 грн.

Рішенням від 31 жовтня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Стягнув з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 96 грн 04 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовив.

Також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5 грн 86 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що всі належні ОСОБА_1 кошти на день звільнення були виплачені вчасно, а інші виплати здійснювались після звільнення на законних підставах, зокрема, відповідачем були переглянуті посадові оклади працівників та було здійснено перерахунок відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходила державну службу в органах державної податкової служби, перед звільненням на посаді головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів планових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Львівській області.

ОСОБА_1 призначена допомога по тимчасовій непрацездатності відповідно до електронних листків непрацездатності: - № 4-1 за період з 25.09.2021 по 29.09.2021 в кількості 5 днів, з яких 3 дні підлягало оплаті за рахунок коштів Фонду в сумі 2342,67 грн. (а.с. 55); - №-1 за період з 30.09.2021 по 01.10.2021 в кількості 2 днів, з яких 2 дні підлягало оплаті за рахунок коштів Фонду в сумі 1561,78 грн. (а.с. 58); - №-1 за період з 02.10.2021 по 06.10.2021 в кількості 5 днів, з яких 5 дні підлягало оплаті за рахунок коштів Фонду в сумі 3904,45 грн. (а.с. 64); - №926328-1 за період з 07.10.2021 по 08.10.2021 в кількості 2 днів, з яких 2 дні підлягало оплаті за рахунок коштів Фонду в сумі 1561,78 грн. (а.с. 64).

Відповідно до наказу ГУ ДПС у Львівській області №458-о від 28.10.2021 «Про припинення державної служби» (а.с. 6): - припинено державну службу та звільнено з державної служби ОСОБА_1 з 01.11.2021 за угодою сторін (частина друга статті 86 Закону України «Про державну службу»); - зобов`язано відповідний підрозділ (управління інфраструктури та бухгалтерського обліку) провести розрахунки з ОСОБА_1 згідно з чинним законодавством та виплатити грошову компенсацію за невикористану основну щорічну оплачувану відпустку тривалістю 9 календарних днів з 05.01.2021 по 01.11.2021.

ОСОБА_1 відповідно до наказів ГУ ДПС у Львівській області:

- №79-ф від 16.11.2021 «Про встановлення надбавки працівникам ГУ ДПС у Львівській області за жовтень 2021 року» встановлена надбавка за інтенсивність праці з 21.10 по 31.10.2021 в розмірі 99% (а.с.25-26);

- №84-ф від 25.11.2021 «Про встановлення надбавок ГУ ДПС у Львівській області за листопад 2021 року» встановлена надбавка за інтенсивність праці з 01.11.2021 по 01.11.2021 в розмірі 99% (а.с.27-28);

- №85-ф від 25.11.2021 «Про встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи працівникам ГУ ДПС у Львівській області за листопад 2021 року» встановлена надбавка за виконання особливо важливої роботи за листопад 2021 року в розмірі 99% (а.с.29-30);

- №87-ф від 25.11.2021 «Про преміювання працівників ГУ ДПС у Львівській області за листопад 2021 року» за підсумками роботи за листопад 2021 премійовано в сумі 88,00 грн. (а.с. 31).

ОСОБА_1 звернулась із письмовим запитом до ГУ ДПС у Львівській області щодо виплати всіх сум, належних їй при звільненні. У відповідь ГУ ДПС у Львівській області скерувало ОСОБА_1 лист №36363/6/13-01-10-18 від 15.12.2021, в якому повідомило заявницю, що на виконання наказу №458-о від 28.10.2021 у листопаді 2021 року їй нарахована грошова компенсація за невикористану відпустку та заробітну плату в сумі 10031,75 грн, ці суми виплачені:

- 02.11.2021 4707,16 грн. (складаються з таких сум: основного окладу/372,73 грн. + грошової компенсації за відпустку/5306,58 грн. + надбавки за вислугу років держслужбовця/145,36 грн. + за ранг держслужбовця/22,73 грн. = 5847,40 грн. -19,5%/податки і збори = 4707,16 грн.) (а.с. 71, 74);

- 29.11.2021 3368,40 грн. (складаються з таких сум: надбавки за інтенсивність праці/3247,20 грн. + грошової компенсації за відпустку/111,15 грн. + надбавки за інтенсивність праці/369 грн. + надбавки за виконання особливо важливої роботи/369 грн. + щомісячної премії/88 грн. = 4184,35 грн. - 19,5%/податки і збори = 3368,40 грн.) (а.с. 70, 74);

- за рахунок коштів Фонду соціального страхування виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності 26.11.2021 в сумі 1885,85 грн.; 14.12.2021 в загальній сумі 5657,55 грн. (1257,23 + 4400,32; а.с. 7,22).

Не погодившись із діями відповідача щодо проведеного розрахунку при звільненні, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки здійснені після спливу граничного строку розрахунку, а отже, є підстави для притягнення роботодавця до спеціального виду відповідальності за недотримання передбаченого законом строку розрахунку по усіх виплатах, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій. Водночас порівнюючи розмір несвоєчасно виплачених сум з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі є очевидно неспівмірними та підлягають зменшенню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 3 частини першою статті 83 цього Закону державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Відповідно до статті 86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Закон №889-VIII не регулює питання строків здійснення розрахунків при звільненні особи з державної служби та відповідальності за несвоєчасний розрахунок, тому в цій частині суд застосовує норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (28.10.2021).

Частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до приписів статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхових випадків. Частиною другою цієї статті визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Кабінет Міністрів України прийняв постанову №440 від 26.06.2015, якою затвердив Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця (далі Порядок №440). Цей Порядок визначає умови оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, застрахованій особі (далі - дні тимчасової непрацездатності) за рахунок коштів роботодавця. Згідно з пунктами 2,3 Порядку №440 оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в справі № 380/817/22 не оскаржене сторонами у частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому, з огляду на положення ст.308 КАС України, не є предметом апеляційного перегляду в цій частині.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила державну службу в органах державної податкової служби та звільнена з 01.11.2021 за угодою сторін.

Так, відповідач виплатив позивачці за рахунок власних коштів 4707,16 грн. 02.11.2021, 3368,40 грн. 29.11.2021, а за рахунок коштів Фонду соціального страхування від втрати працездатності 1885,85 грн. 26.11.2021, 1257,23 грн. та 4400,32 грн. 14.12.2021.

У межах даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в рішенні (наказі) про звільнення керівник ГУ ДПС у Львівській області зобов`язав фінансовий підрозділ забезпечити проведення розрахунків зі службовцем у порядку, встановленому чинним законодавством, - тобто у встановлені ст. 116 КЗпП строки.

Поряд з цим, суд першої інстанції слушно звернув увагу, що нарахування позивачці складових її заробітку (надбавки за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи, премія) в період з 16 по 25 листопада 2021 року, тобто вже після звільнення 01.11.2021, суперечило як вимогам закону, так і рішенню самого роботодавця (наказ від 28.10.2021 №458-О).

Отже, затримка виплати цих сум є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку при звільненні. Період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення до дати остаточного розрахунку (з 02.11.2021 по 28.11.2021) та становить 19 робочих днів.

Судова колегія зазначає те, що стаття 116 КЗпП пов`язує виплату сум, які належать звільненому працівнику від підприємства, установи, організації із днем звільнення такого працівника.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

А тому посилання відповідача на більш пізню дату визначення для позивачки надбавки за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи та премії є необґрунтованими. Аргументи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що станом на день звільнення зі служби (01.11.2021) роботодавець не виплатив службовцю всіх сум, що належать працівнику при звільненні в розумінні статті 116 КЗпП.

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виплата заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки (4707,16 грн. - 02.11.2021; 3368,40 грн. - 29.11.2021), здійснені після спливу граничного строку розрахунку (01.11.2021), а отже, є підстави для притягнення роботодавця до спеціального виду відповідальності за недотримання передбаченого законом строку розрахунку по усіх виплатах, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року в справі № 380/817/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 27.03.2023.