Справа № 607/18566/22
Суддя: Позняк В. М.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,
за участю секретаря судового засідання Кужель К.С., представника позивача Музики М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі питання постановлення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Координаційно-моніторингової митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил,
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2023 року суд ухвалив позов ОСОБА_1 до Координаційно-моніторингової митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил - задовольнити. Скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0041/126000/22 від 08 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 12 420 200, 64 грн. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської Координаційно-моніторингової митниці на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

Позивач звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Покликається на те, що відповідно до договору про надання правової допомоги між адвокатом Музикою М.П. та Петрушкою А.В. встановлено та визначено гонорар адвоката в розмірі 1% від розміру штрафу в розмірі 124000 грн, які оплачено позивачем. Тому, просить покласти вказані судові витрати на відповідача.

Від Координаційно-моніторингової митниці надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат. Вважає, що позивачем на надано доказів надання правової допомоги. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення складався без участі захисника, всі процесуальні документи надавалися за підписом позивача. Крім того, такі послуги, як аналіз законодавства та судової практики, вважає взагалі недоречними, зважаючи на наявність статусу адвоката, що підтверджує відповідну кваліфікацію. Просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача заяву підтримав. Пояснив, що адвокатом надано правову допомогу позивачу у даній справі. Звертає увагу суду, на те, що це складна категорія справ, яка потребує значних сил для підготовки. Про це свідчить і зміст позовної заяви та кількість доданих матеріалів. Також, зазначає, що представник брав участь в трьох судових засіданнях, у зв`язку із чим добирався з міста Львова, надавав послуги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в митному органі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Розглянувши заяву, суд виходить із такого.

У відповідності до частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Встановлено, що представник позивача в судовому засіданні 20.02.2023 року зробив заяву про надання доказів понесених судових витрат після ухвалення рішення, та звернувся в суд із заявою про винесення додаткового рішення у п`ятиденний строк (наступний робочий день після останнього дня строку, який припав на вихідний день здав в поштове відділення), а тому питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню судом.

Пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин першої та другої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Згідно частини п`ятої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 134 КАС України).

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу подано, зокрема: договір від 15 грудня 2022 року, в якому встановлена фіксована вартість послуг в розмірі 124000 грн, що становить 1% накладеного відповідачем штрафу, акт виконаних робіт від 23 лютого 2023 року, в якому зазначено виконані роботи на суму 124000 грн, рахунок, та квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 24 лютого 2023 року на суму 124000 грн.

Таким чином витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у суді підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що такі послуги, які зазначені в акті, як усне та письмове консультування Клієнта як посадової особи ТОВ "Терполімергаз" під час обміну листами, поясненнями, клопотаннями з Координаційно-моніторинговою митницею, складання проектів заяв, листів, пояснень, клопотань, які підписувались та подавались Клієнтом, як посадовою особою ТОВ "Терполімергаз" на стадії досудового (адміністративного) врегулювання не є витратами на правову допомогу по цій справі, оскільки були надані юридичній особі, тоді як позивач звернувся в суд як фізична особа.

Також, такі послуги, які зазначені в акті, як усне та письмове консультування з питань можливого звернення з позовною заявою про оскарження складеної на Клієнта постанови; аналіз законодавства та судової практики, вибір стратегії захисту Клієнта; збір та систематизація доказової бази у справі за позовом Клієнта до Координаційно-моніторингової митниці, охоплюється послугою підготовка, написання та супровід подання позовної заяви.

Суд звертає увагу, що предметом розглядуваного спору, є оскарження постанови по справі про порушення митних правил, що потребує відповідних знань у цій галузі, сума штрафу, яка оскаржується - 12420200 грн є значною, а тому справа є важливою для позивача, представником позивача підготовлено два процесуальні документи - позовну заяву (22 сторінки) та додаткові пояснення (6 сторінок) та взято участь в трьох судових засіданнях.

Отже, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на суму штрафу, яка оскаржується, а тому суд частково погоджується із заявою відповідача, про те, що наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та подані до неї документи, в яких відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг), є завищеними та не співмірними із заявленими позовними вимогами та складністю справи, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 37 000,00 грн.

Відтак, виходячи із принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 37000 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Керуючись статтями 132-141 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ :

Клопотання координаційно-моніторингової митниці про зменшення витрат на правову допомогу задовольнити частково. Зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 37000 гривень.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Координаційно-моніторингової митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Координаційно-моніторингової митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 37000 гривень

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Координаційно-моніторингова митниця, код ЄДРПОУ 43958390, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г.

Головуючий суддяВ. М. Позняк