Справа № 160/1048/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2023 року Справа № 160/1048/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-2), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відмові в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 3 ст.114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію на пільгових умовах відповідно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 код РНОКПП НОМЕР_1 , з дати звернення, а саме з 11.10.2022, зарахувавши до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1993 р. по 24.06.1996 р. в ПТУ № 11 та до пільгового стажу за списком №1 період роботи з 07.06.1996 р. по 11.10.2022 р., відповідно до ч. 3 ст.114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що дає право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
16.02.2023 р. до суду надійшов від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Пенсійний орган зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача та поданих разом із нею документами відповідач-2 встановив, що вік заявника становив 44 роки, страховий стаж становив 25 років 11 місяців 23 дні, пільговий стаж за Списком 1 25 років 1 місяць 29 днів, пільговий стаж підземних професій (Список №1) 19 років 6 місяців 28 днів. ГУ ПФУ в Одеській області не зараховано до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1993 р. по 26.06.1996 р., оскільки прізвище у дипломі не відповідає даним паспорту позивача. З огляду на викладене, відповідач-1 вважає, що прийняте ГУ ПФУ в Одеській області рішення є таким, що відповідає чинному законодавству.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 13.07.2022 р. звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Разом із вищезазначеною заявою позивачем були подані документи на підтвердження його трудового стажу (у тому числі пільгового стажу). На момент звернення позивачу виповнилося 44 роки.
Так, за принципом територіальності заява позивача про призначення пенсії за віком була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області за №36 від 11.10.2022 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

У вищезазначеному рішенні пенсійний орган зазначив, що вік заявника на момент подачі заяви становив 44 роки 4 місяці. Страховий стаж позивача становив 25 років 2 місяці 23 днів. Пільговий стаж робіт підземних, професій згідно Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 - 19 років 6 місяців 28 днів. Пільговий стаж роботи за Списком №1 25 років 1 місяць 29 днів.

Відповідач-2 у спірному рішенні зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано період його навчання з 01.09.1983 р. по 26.06.1956 р., оскільки прізвище у дипломі серії НОМЕР_2 від 26.06.1996, виданого ПТУ № 11 не відповідає даним паспорту серії НОМЕР_3 від 15.05.2001 р.

Окрім того, в рішенні ГУ ПФУ в Одеській області міститься додатковий коментар, в якому пенсійний орган зазначив, що назва професії «апаратник отримання сирого бензолу бензольного відділення цеху уловлювання», вказаної в довідці №16.4/292 від 11.10.2022 р., виданої ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», не відповідає назві професії «апаратники цехів ректифікації живицеперегонного відділення бензольного і фталієвого ангідриду», згідно постанови КМУ №202 від 31.03.1994 р. та роз`яснення Міністерства соціального забезпечення Україні №18 від 01.07.1992 р.

Не погодившись і з вищевказаним рішенням та позицією пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон №1058-IV).

Частина 3 статті 4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 114 Закону №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Перелік робіт та професій, зайнятість на яких протягом 25 років дає право на призначення пенсії незалежно від віку, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років" (далі - Постанова №202).

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтю 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку №637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.05.2021 р. у справі №229/2330/17 та від 05.12.2019 р. у справі №219/5643/16-а.

Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 р. №383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Суд зазначає, що у період з 22.08.1956 р. по 25.01.1991 р. при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. №1173.

У період з 26.01.1991 р. по 10.03.1994 р. при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року.

З 11.03.1994 р. по 16.01.2003 р. вже діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. №162.

У період з 17.01.2003 р. по 24.06.2016 р. діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36.

Починаючи з 03.08.2016 р., діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. №461.

Згідно записів у трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач був працевлаштований на роботах віднесених до пункту 3 статті 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у наступних періодах:

- 07.06.1996 р. позивач був прийнятий в цех уловлювання апаратником очищення стічних вод збесфенолюючої установки на підприємство «Дніпропетровський коксохімічний завод імені Калініна»;

- 22.07.1997 р. позивач був переведений машиністом газодувних машин 4 розряду цеху уловлювання на тому самому підприємстві;

- 01.12.2002 р. позивач був переведений апаратником отримання сирого бензолу 4 розряду цеху уловлювання на тому самому підприємстві;

- 18.02.2003 р. позивач був переведений апаратником отримання сирого бензолу цеху уловлювання на тому самому підприємстві;

- 01.05.2009 р. позивач був переведений апаратником отримання сирого бензолу 6 розряду цеху уловлювання хімічних продуктів і переробки сирого бензолу на тому самому підприємстві;

- 31.03.2011 р. позивач був звільнений у зв`язку з переведенням на ПАТ «ЄВРАЗ - ДМ3 ім. Петровського»;

- 01.04.2011 р. позивач був прийнятий по переводу в цех уловлювання хімічних продуктів і переробки сирого бензолу коксохімічного виробництва апаратником отримання сирого бензолу 6 розряду бензольного відділу на підприємство ПАТ «ЄВРАЗ- ДМ3 ім. Петровського»;

- 01.10.2014 р. позивач був переведений в цех уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва апаратником отримання сирого бензолу 6 розряду бензольного відділу на тому самому підприємстві та працював на момент звернення до органі Пенсійного фонду України.

Відповідно до розділу V постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 р., робота в Металургійному виробництві чорних та кольорових металів (рудопідготовка, збагачення, окускування, випал руд і нерудних копалин, коксохімічне виробництво, виробництво динасових виробів) дає право на пенсію відповідно до пункту 3 статті 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.

Отже, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 працював на підприємствах металургії і відповідно до пункту 3 статті 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.

Суд зауважує, що в спірному рішенні пенсійний орган зазначає, що пільговий стаж позивача за Списком №1 становить 25 років 11 місяців 23 дні.

Одночасно із цим слід зазначити, що в спірному рішенні ГУ ПФУ в Одеській області не зазначено про не зарахування до пільгового стажу позивача за списком №1 його періоду роботи з 07.06.1996 р. по 11.10.2022 р., у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання суд зазначає таке.

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, яка містить належним чином відображені записи щодо періоду навчання позивача, а саме: з 01.09.1993 р. по 24.06.1996 р. - навчання в ПТУ №11 м.Дніпропетровська, номер запису в трудовій книжці №1, в графі "на підставі чого внесений запис (документ, його дата та номер)" зазначено Диплом ДС №0144232.

Окрім цього, диплому НОМЕР_2 від 26.06.1996 р. позивачем була надана Довідка №09 від 03.01.2022 р., в якій вказано, що позивач навчався на денному відділенні ПТУ №11 з 01.09.1993 р. по 24.06.1996 р. за спеціальністю «Слюсар по ремонту автомобілей».

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання в ПТУ №11 м.Дніпропетровська з огляду на те, зокрема, що записи про навчання позивача наявні у трудовій книжці й додатково підтверджуються довідкою відповідного навчального закладу.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів пенсійний орган наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Одеській області таким правом не скористалося.

Таким чином, трудова книжка та диплом позивача містять записи про спірний період та підтверджують те, що позивач навчався за фахом.

Згідно з пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини 1 статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту").

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту ст.1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Ґайгузус проти Австрії» від 16.09.1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, порушені права позивача слід відновити шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.10.2022 р. №36, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання з 01.09.1993 р. по 24.06.1996 р. в ПТУ №11 м.Дніпропетровська, а також шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 13.07.2022 р. та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

Стосовно позовної вимоги щодо призначення позивачу пенсії, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 р. у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 р. у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 р. у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно- дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України,

Аналогічна правова позиція висловлена Третім апеляційний адміністративним судом у постановах від 13.10.2021 р. у справі №160/17081/20, від 12.11.2021 р. у справі №160/2493/21.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, з урахуванням дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії та з метою ефективного поновлення прав позивача, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 13.07.2022 р. та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 по справі, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073, 60 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають часткового задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області та за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 242-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.10.2022 р. №36.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання з 01.09.1993 р. по 24.06.1996 р. в ПТУ №11 м.Дніпропетровська.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 13.07.2022 р. та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, повний текст рішення складено та підписано 27.03.2023 року.

Суддя О.М. Неклеса