Справа № 420/17905/22
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та стягнення завданої шкоди в розмірі 4648,21 грн.,

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (надалі - позивач) до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про:

- визнання дій ОСОБА_1 протиправними щодо завдання збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби в частині винесення шкоди по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 4648 грн. 21 коп. (чотири тисячі шістсот сорок вісім гривень 21 коп.).

- стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 4648 грн. 21 коп. (чотири тисячі шістсот сорок вісім гривень 21 коп.) по службі ракетно-артилерійського озброєння за результатом якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2020 року №247.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта запасу ОСОБА_1 з 15.12.2020 року було виключено із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 4648,21 грн. по службі ракетно-артилерійського озброєння. Даний факт було встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2020 року №247. Отже за відповідачем рахується заборгованість в сумі 4648,21 грн., а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 14.12.2022 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: обґрунтування строку звернення з даним позовом з відповідними доказами; матеріали службового розслідування відносно відповідача та докази звернення до відповідача з пропозицією сплати майнової шкоди у розмірі 4648,21 грн. у добровільному порядку та відмови відповідача від її добровільного відшкодування; доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що особовий склад та представники військової частини НОМЕР_1 постійно залучались для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях внаслідок чого не було із об`єктивних причин не було можливості належним чином організувати роботу в інтересах військової частини НОМЕР_1 у строки, визначені КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. На підставі викладеного, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 23.01.2023 року Одеський окружний адміністративний суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду, відкрив провадження у справі № 420/17905/22 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлена за адресою реєстрації місця проживання відповідача.

27.01.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду повернуто поштове повідомлення, ухвала про відкриття провадження у справі №420/17905/22 від 23.01.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд зазначає, що згідно з пунктом 4 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що в разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно з пунктами 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 , військовослужюовця військової служби за контрактом сержанта запасу ОСОБА_1 з 15.12.2020 року було виключено із списків особового складу військової частини, та з усіх видів забезпечення військової частини та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у позовній заяві зазначив, що під час проходження військової служби відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 4648,21 грн. по службі ракетно-артилерійського озброєння. Даний факт було встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2020 року №247.

Отже за відповідачем рахується заборгованість в сумі 4648,21 грн., що стало підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України від 21.09.1999 року №1075-XIV військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно із ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 року №160-IX.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України від 03.10.2019 року №160-IX, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

У ст. 3 вказаного Закону України від 03.10.2019 року №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 03.10.2019 року №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 Закону України від 03.10.2019 року №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

За правилами ст. 12 Закону України від 03.10.2019 року №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Щодо позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання дій ОСОБА_1 протиправними щодо завдання збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби в частині винесення шкоди по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 4648 грн. 21 коп., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

З аналізу положень Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі, суд робить висновок, що військова частина може звернутись до суду лише з вимогою про відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів.

Військова частина у разі виявлення факту завдання шкоди за результатами службового розслідування встановлює протиправність дій особи, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та вину особи в завданні шкоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання дій ОСОБА_1 протиправними щодо завдання збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби в частині винесення шкоди по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 4648 грн. 21 коп. (чотири тисячі шістсот сорок вісім гривень 21 коп.).

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 4648 грн. 21 коп. (чотири тисячі шістсот сорок вісім гривень 21 коп.) по службі ракетно-артилерійського озброєння за результатом якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2020 року №247, суд зазначає наступне.

Виходячи з положень Закону, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Однак позивач впродовж розгляду справи не надав до суду доказів на підтвердження вищезазначених фактів, а також матеріали службового розслідування.

Крім того, позивач повідомив суд про неможливість надати інформацію, витребувану судом а саме: матеріали службового розслідування, інших довідок та документів на підтвердження завданої шкоди.

Суд зазначає, що позивач не надав доказів ознайомлення відповідача з наказом «Про службове розслідування».

Отже, відповідач був позбавлений права надати пояснення стосовно службового розслідування за фактом втрати бензинового генератора.

На момент звернення із цим позовом також відсутня і відмова військовослужбовця від добровільного відшкодування шкоди, що відповідно до положень ст. 12 Закону України від 03.10.2019 року №160-IX дає військовій частині правові підстави стягнути з особи, звільненої з військової служби, завдану шкоду в судовому порядку.

Враховуючи, що під час звернення із цим позовом військовою частиною вимоги Закону України від 03.10.2019 року №160-IX не дотримано, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не належать до задоволення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки відмовлено у задоволенні позовних вимог, то судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та стягнення завданої шкоди в розмірі 4648,21 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27.03.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва

.