Справа № 160/20113/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
15.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якому позивач просить:
21.12.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвала від 21.12.2022 року разом з копією позовних матеріалів направлялись на офіційну електронну адресу відповідача 22.12.2022 року, що підтверджується звітом про направлення.

Станом на дату винесення рішення по справі відповідач відзив на позову заяву до суду не надав про причини такого неподання суд не повідомлено.

Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, на яке накладено обтяження арешт нерухомого майна) реєстраційний номер 13027904, зареєстрованого 21.09.2012 року за № 13027904 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), обтяжувач: Слідче управління ДПС у м. Києві ().

Підставою для обтяження визначена Постанови СУ ДПС у м. Києві про накладення арешту на майно без номера від 17.09.2012р. СД ДПС у м. Києві, Кримінальна справа №69-85.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2020 р. у справі № 200/4143/16-к звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.358, ч.2 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2021 р. у справі № 200/4143/16-к клопотання позивача про скасування арешту з усього нерухомого майна, накладеного постановою слідчого ОВС ДПС у м.Києві Трачуком Б.О. про арешт майна від 19.09.2012 в рамках кримінальної справи №69-85 - залишено без задоволення з тих підстав, що до клопотання не надано постанови слідчого ОВС ДПС у м.Києві Трачуком Б.О. від 19.09.2012, на підставі якої накладено арешт на вказане нерухоме майно, та в матеріалах кримінального провадження № 1-кп/932/67/20, справа № 200/4143/16-к, така постанова відсутня.

Рішенням № 61047582 від 21.10.2021 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Логвінової Людмили Іванівни позивачу відмовлено у державної реєстрації припинення обтяження майна - арешту нерухомого майна позивача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням № 61047582 від 21.10.2021 року, яким відмовлено у державної реєстрації припинення обтяження майна - арешту нерухомого майна позивача, позивач звертався до суду щодо його оскарження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року у справі №160/24389/21, яке набрало законної сили 10.03.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області Логвінової Людмили Іванівни № 61047582 від 21.10.2021 про відмову у державної реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_1 ;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

27.10.2022 року позивач звертався до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування державної реєстрації обтяження (реєстраційний номер обтяження 13027904) речового права (об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно) у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване 21.09.2012 році о 16:23:00 за №13027904 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в межах своїх повноважень.

Листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №01.1-19/561 від 03.11.2022 року повідомлено позивача, що процедура внесення даних у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відбувається виключно у відповідності до вимог чинного законодавства шляхом безпосереднього звернення заявника до суб`єктів державної реєстрації або центрів надання адміністративних послуг з наданням оригіналів документів, необхідних для проведення відповідних реєстраційних дій.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження (арешт нерухомого майна) реєстраційний номер 13027904, зареєстрованого 21.09.2012 року за № 13027904 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), обтяжувач: Слідче управління ДПС у м. Києві протиправною та такою що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 Закону Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 4 п. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч.5 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Згідно з п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету' Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі за текстом - Порядок) за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, шо визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку).

Відповідно до п. 1.2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Так, судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року у справі №160/24389/21, яке набрало законної сили 10.03.2022 року, визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_2 № 61047582 від 21.10.2021 про відмову у державної реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року у справі №160/24389/21, яке набрало законної сили 10.03.2022 року було встановлено наступне:

«- в той же час, позивач, з огляду на помилковість накладення арешту на його майно, був змушений ініціювати численні судові провадження для доведення відсутності підстав для накладення такого арешту. Після отримання відповідних рішень судів отримав необґрунтовану формальну відмову в державній реєстрації припинення обтяження належного йому нерухомого майна, підстав для застосування якого з самого початку не існувало;

- у даній справі не існувало жодних умов, передбачених законом, для обмеження права позивача мирно володіти своїм майном;

- в той же час, державний реєстратор не дослідивши в повному обсязі документи, подані позивачем, не врахував всіх винесених судами рішень та встановлених ними фактів та виніс спірне рішення, яким порушив права позивача, зокрема, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року;

- відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав;

- відтак, законом чітко передбачені наслідки скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення, з огляду на що, обов`язок державного реєстратора поновити розгляд відповідної заяви прямо встановлений законом та не потребує додаткового встановлення судом.».

Оскільки, відповідно до вищевказаного рішення суду було встановлено та підтверджено матеріалами справи помилковість реєстрації обтяження майна позивача, підстав для реєстрації якого з самого початку не існувало та враховуючи скасування рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області ОСОБА_2 № 61047582 від 21.10.2021 про відмову у державної реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження (арешт нерухомого майна) реєстраційний номер 13027904, зареєстрованого 21.09.2012 року за № 13027904 реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, (об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), обтяжувач: Слідче управління ДПС у м. Києві ()).

Разом з тим, Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 року у справі №910/10963/19 викладено наступну правову позицію, відповідно до якої:

- пункт 75.5 - у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав);

- пункт 75.6. - з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому доводи скаржників про необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права касаційним судом відхиляються;

- пункт 75.8. - виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952;

Суд вважає, що також не є належним способом захисту порушених прав, як зобов`язання скасувати запис про проведену державну реєстрацію обтяження (арешт нерухомого майна).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

При цьому, у справі №160/24389/21, судом встановлено, що документи на підставі яких проведено спірну реєстрацію обтяжень не існують, також відсутнє судове рішення про скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію або державну реєстрацію таких обтяжень, про що свідчить ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2021 року у кримінальній справі № 200/4143/16-к, у зв`язку з чим відсутня можливість їх оскаржити.

Разом з тим, суд зазначає, що існування арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України) та є порушенням статті 1 Першого протоколу (право власності) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вже було зазначено, відповідно до абз.1 ч.4 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Відтак, законом чітко передбачені наслідки скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення, з огляду на що, обов`язок державного реєстратора поновити розгляд відповідної заяви прямо встановлений законом.

Оскільки саме до повноважень відповідного державного реєстратора віднесено вирішення питання щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження. Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов`язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок для скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган. А тому в досліджуваній частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження.

Відтак, суд вважає належним способом захисту прав позивача є зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача прийняту 21.10.2021 року за реєстраційним номером 48558359 про проведення державної реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Так, ч.1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Суд зазначає, що обґрунтованих пояснень щодо необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. Судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, також не встановлено.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1984,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №1996384 від 14.12.2022 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 992,40 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно абз.1 ч.3 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, згідно ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з п.1-2 ч.1ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правничої допомоги від 14.12.2022 року, ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1168851, фіскальний чек.

Відповідно до змісту договору про надання правничої допомоги від 14.12.2022 року між адвокатом Шевкова Каріна Ігорівна, діючий на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3028, виданого Радою Адвокатів Дніпропетровської області та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з одного боку, і ОСОБА_1 , іменований(а) «Клієнт», з другого боку, уклали цей договір

Відповідно до пп.1.1. п.1 вказаного договору адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу допомогу, а Клієнт зобов`язаний приймати і оплачувати її на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із п.3.1 вказаного договору за надання правничої допомоги Клієнт виплачує гонорар у розмірі 7 000, 00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок).

Позивачем здійснено оплату отриманих послуг, що підтверджується відповідною копією фіскального чеку ФН 662620003/ВН 143 від 14.12.2022 року.

Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи предмет позову, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, просп.Дмитра Яворницького, буд.75, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження (арешт нерухомого майна) реєстраційний номер 13027904, зареєстрованого 21.09.2012 року за № 13027904 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), обтяжувач: Слідче управління ДПС у м. Києві ().

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 зареєстровану 21.10.2021 року за реєстраційним номером 48558359 про проведення державної реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв