Справа № 320/13301/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2023 року № 320/13301/21
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
третя особа без самостійних
вимог на предмет спору: Київський обласний комісаріат
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київський обласний комісаріат, про визнання протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в протоколі від 27.02.2021 №81, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової допомоги, передбаченої статтями 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбаченої статтями 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, з урахуванням раніше виплаченої суми.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.03.2019 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини. В подальшому, 09.01.2020 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, причина інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини. Тому позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Проте, протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.02.2021 №81 йому відмовлено у такій виплати. Вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі спливом дворічного строку після первинного встановлення йому інвалідності є помилковим.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, заяв чи клопотань до суду не надано.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно частини другої статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, правом на подання пояснень до суду не скористалась.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , з 05.09.2014 року по 20.09.2015 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . З 27.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні ї проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілосності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Згідно з наказом Міністерства оборони України від 20.09.2015 року рядовий ОСОБА_1 , механік-водій-електрик відділення управління штабу батальйону польового вузла зв`язку, відповідно до п.1 Указу Президента України від 12.06.2015 року № 328/2015 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період», відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014року№ 607 «Про часткову мобілізацію» був звільнений в запас та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
08.06.2015року ОСОБА_1 госпіталізований до відділення профпатології в/ч НОМЕР_2 , у зв`язку з наслідками контузії, а саме з скаргами на біль постійного характеру в грудному відділі хребта. ОСОБА_2 встановлено діагноз: хронічна вертеброгенна таракалгія в стадії загострення, жовчокам`янна хвороба, хронічний калькульозний холецестит, жировий гепатит без порушення функцій ІХС, дифузний кардіосклероз, хронічний панкреотит в стадії ремісії, хронічний простатит в фазі ремісії, сечокам`яна хвороба, конкременти обох нирок, без порушення функції. Виконано операцію: Лапароскопічна холецистектомія, дренування черевної порожнини.
Згідно медичної характеристики від 26 липня 2015 року ОСОБА_1 здоровий, патологій з боку внутрішніх органів не виявлено.
24.03.2016 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з захистом Батьківщини на один рік.
26.03.2019 року згідно з актом огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 1053963 встановлено по життєву третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з захистом Батьківщини.
У зв`язку з встановленням III групи інвалідності ОСОБА_1 . Міністерством оборони України було виплачено компенсацію в cyмі206700 грн.
Згідно з актом огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0091201 від 09.01.2020 року надано другу групу інвалідності у зв`язку захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини довічно.
ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом батьківщини так як під час повторного огляду МСЕК його визнано особою з інвалідності II групи в наслідок цієї ж причини( довідка МСЕК АВ № 0091201 від 09.01.2020 року). Згідно витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 травня 2021 року № 81 останньому було відмовлено у даній виплаті у зв`язку зі зміною групи інвалідності в термін понад два роки.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Спірні правовідносини в межах даної справи регулюються Конституцією України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) від 20 грудня 1991 р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975 (далі - Порядок №975).
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно вимог частини 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частинами 2, 4 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Стаття 16 Закону України №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.
В силу частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог частини 2 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно вимог пункту 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі №2011-XIІ пункт 4 статті 16-3 доповнено абзазом 2 наступного змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
З аналізу наведених норм слідує, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
Наведені положення норми статті 16-3 Закону №2011-XII застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
У свою чергу, стаття 16 Закону №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону №2011-XII визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналізуючи наведене положення та підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку про те, що обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк:
- змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або
- змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.
Таким чином, вказані випадки є самостійними та не можуть поєднуватися (інакше кажучи, вони поширюються лише на випадки або зміни групи інвалідності, або зміни відсотка ступеня втрати працездатності).
Разом із тим, суд зазначає, що абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XIІ не містить часових обмежень для випадків, коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність. Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
Судом встановлено, що 26.03.2019 згідно акту огляду медико-соціальної експертної комісій АВ №1053963 позивачу встановлено по життєву третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини.
Згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0091201 від 09.01.2020 року позивачу надано другу групу інвалідності у зв`язку захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини довічно.
Оскільки між цими подіями не минуло два роки, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, що визначається за законодавством, що діяло на день встановлення інвалідності 09 січня 2020 року.
За таких обставин суд вважає, що оскільки позивачу встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з травмою, контузією та пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини з 09 січня 2020 року, то обмеження, передбачене п.8 Порядку № 975 та статтаю 16-3 Закону № 2011-XII, щодо нього не застосовується.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 р. по справі №295/3091/17, від 21 червня 2018 р. по справі №760/11440/17, від 30 вересня 2019 р. по справі №825/1380/18.
Так, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №825/1380/18, оцінюючи аналогічні правовідносини, дійшов висновку про те, що з урахуванням обставин справи позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням відповідної групи інвалідності.
Отже, посилання відповідача на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених у абз. 2 п.4 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ та п.8 Порядку №975, є помилковими та безпідставними.
Вирішуючи питання щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності суд бере до уваги таке.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Отже, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи те, що у ході судового розгляду було визнано протиправною відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, єдиними підставами щодо відмови слугувало спростоване у ході судового розгляду твердження відповідача, що між датою встановлення 3 групи інвалідності та встановленням 2 групи інвалідності не пройшов термін понад два роки, а інших підстав для відмови відповідачем не зазначено і не встановлено, то суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в обраний ним спосіб судового захисту, який є належним та дієвим в межах спірних правовідносин.
Вказана позиція суду ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 2340/3933/18.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену статтями 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум такої допомоги.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було відмовлено у призначені та виплати одноразової грошової допомоги у належному розмірі, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.
Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.
Наведене свідчить, що дії відповідача були протиправними. Право позивача на отримання вказаної допомоги порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в протоколі від 27.02.2021 №81, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової допомоги, передбаченої статтями 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену статтями 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, )
Третя особа: Київський обласний комісаріат (02000, м. Київ, Артилерійський провулок, 5В, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.