Справа № 703/3701/22
Суддя: Крива Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3701/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Черкаській області капрала поліції 1 батальйона 2 роти Бичового Миколи Миколайовича, Управління патрульної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора УПП в Черкаській області капрала поліції 1 батальйона 2 роти Бичового Миколи Миколайовича, Управління патрульної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2022 року постановою серії ЕАР № 6150352 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно вказаної постанови, 10.11.2022 року 11:43:21 на дорозі Р10 56 км. Черкаського району, Черкаської області, водій керував транспортним засобом марки Ford, моделі TRANSIT, державний номерний знак - НОМЕР_1 , та здійснив проїзд на заборонений сигнал регулювальника, чим порушив п.8.8 ПДР України - Порушення проїзду на заборонений жест регулювальника.

Позивач вважає, що обставини, викладені у наведеній постанові не відповідають фактичним обставинам справи, розгляд адміністративної справи та винесення постанови проведені з порушенням вимог чинного законодавства та із істотним порушенням прав Позивача, внаслідок чого вищенаведена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Так, 24.07.2022 року позивач рухався автомобільним шляхом Р 10 та був зупинений працівниками патрульної поліції.

Після зупинення транспортного засобу, яким керував позивач, Відповідач 1 повідомив, що позивачем порушено ст. 122 ч.2 КУпАП, а саме порушення п.8.8 ПДР України - Порушення проїзду на заборонений жест регулювальника та у свою чергу виніс оскаржувану постанову.

При цьому, Відповідач 1 не ознайомив Позивача з правами, доказами правопорушення а також не вказав норму законодавства, яку порушив Позивач.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

Однак, Відповідачем 1 не була дотримана процедура складання матеріалів про адміністративні правопорушення.

Даний факт підтверджує невжиття Відповідачем 1 заходів, спрямованих на виконання Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, ст. 268 КУпАП України та інших нормативних документів, що у свою чергу призвело до порушення прав Позивача.

Позивач зазначає, що в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності зазначено, що місцем вчинення правопорушення є 56 км. автомобільної траси Р10. Жодних відомостей стосовно наявності на вказаному відрізку автошляху перехресть, світлофорів, та інших місць, де необхідний регулювальник, Відповідачем - 1 не зазначено.

Водночас, відповідно до матеріалів постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, особою, яка вчинила правопорушення, є ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , в той час як позивач по справі зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, Позивачем після зупинки транспортного засобу надано пояснення на предмет правопорушення та вказано, що вимоги регулювальника ним виконано повністю. Однак вказані пояснення не були зафіксовані належним чином.

Просить суд скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Черкаської області капрала поліції 1 бат. 2 роти Бичового Миколи Миколайовича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6150352 від 10.11.2022 року, якою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) закрити та стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати.

На адресу суду надійшов відзив, у якому представник Відповідача 2 просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки 10.11.2022 року близько 11 години 43 хвилин інспектор роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Бичовий Микола Миколайович (далі - Відповідач 1) ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку в м. Черкаси та виконував службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

У цей час за адресою автодорога Р10, 56 км., відповідно пп. 10 п. 10 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» на контрольному пункті в`їзду - виїзду, інспектором було зупинено автомобіль Ford Transit (д.н.з. НОМЕР_1 ) для перевірки документів в осіб, що знаходяться в автомобілі. При цьому, водієм автомобіля Ford Transit (д.н.з. НОМЕР_1 ) не було виконано жест регулювальника щодо заборони руху, чим порушив п. 8.8 «Правил дорожнього руху»,

Підійшовши до автомобіля, Відповідач 1 згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання). Керуючись п. 2.1. ПДР, Відповідач 1 повідомив водія про підстави зупинки та про необхідність пред`явити посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу загальнообов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Після встановлення особи водія, яким виявився Позивач, Відповідач 1, в порядку передбаченому ст. 278 КУпАП, ст. 279 КУпАП розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому, роз`яснив йому права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Під час розгляду справи позивач надав свої пояснення в усній та у письмовій формах.

Також, представник Відповідача 2 вважає, що заявлена позивачем сума понесених ним судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. є не співмірною відносно складності даної справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бодашко О.О. в судове засідання не з`явились, на адресу суду представник позивача направив клопотання, у якому просить суд справу розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

Відповідач 1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини своєї неявки, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представник відповідача 2 Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та зазначив, що проти задоволення позову заперечує.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами по справі, вважає за необхідне позов задовольнити виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Судом встановлено, що згідно копії постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6150352 від 10.11.2022 року, складеної Інспектором УПП в Черкаській області капралом поліції 1 батальйонна 2 роти Бичовим М.М., Гартингер С.М., 10.11.2022 року о 11:42:21 год., здійснив проїзд на заборонений сигнал регулювальника, чим порушив п.8.8 ПДР України, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Представник позивача звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом, оскільки заперечує проти вчинення позивачем правопорушення, а представник Відповідача 2 у своєму відзиві фактично не спростував ці твердження позивача, а лише вказав, що поліцейський при винесенні вказаної постанови діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Так, частинами 2 та 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідно п. п. 8, 11 частині 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, на Відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, покладається обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення, а саме постанови справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6150352 від 10.11.2022 року, складеної Інспектором УПП в Черкаській області капралом поліції 1 батальйонна 2 роти Бичовим М.М.., в основу якого було покладено доведений на думку відповідача факт того, що позивач порушив вимоги п.п. 8.8 ПДР, та як вказано в постанові «порушення проїзду на заборонений жест регулювальника», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.п. 8.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), визначено значення, які саме сигнали регулювальника. Сигналами регулювальника є положення його корпуса, а також жести руками, в тому числі з жезлом або диском з червоним світлоповертачем, які мають такі значення: а) руки витягнуті в сторони, опущені або права рука зігнута перед грудьми: з лівого і правого боків дозволено рух трамвая прямо, нерейковим транспортним засобам прямо і праворуч; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною та перед грудьми регулювальника; з боку грудей і спини рух усіх транспортних засобів і пішоходів заборонено; б) права рука витягнута вперед: з лівого боку дозволено рух трамвая ліворуч, нерейковим транспортним засобам у всіх напрямках; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною регулювальника; з боку грудей усім транспортним засобам дозволено рух лише праворуч; з правого боку та спини рух усіх транспортних засобів заборонено; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною регулювальника; в) рука піднята вгору: рух усіх транспортних засобів і пішоходів заборонено в усіх напрямках. Жезл використовується поліцейськими та працівниками підрозділів військової інспекції безпеки дорожнього руху тільки для регулювання дорожнього руху. Для привертання уваги учасників дорожнього руху використовується сигнал, поданий свистком. Регулювальник може подавати інші сигнали, зрозумілі водіям і пішоходам.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що на підтвердження обставин, вказаних у відзиві представником відповідача, було надано диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при огляді якого встановлено, що факт проїзду автомобіля за обставин вказаних у протоколі не зафіксовано, а відображено лише обставини, які відбувались під час та після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, складенню оскаржуваної постанови на місці зупинки транспортного засобу передувало лише усне твердження поліцейського про порушення позивачем вимог ПДР та констатація ним факту скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 без посилання на конкретні докази та ознайомлення останнього з такими.

Як вбачається з відеозапису на диску зафіксованого на боді камеру поліцейського, а саме:

Відео- файл «Clip-0»: - 11:39:17 год. на дзеркальному відображенні від`їжджаючого автомобіля синього кольору, який рухався попереду автомобіля позивача ОСОБА_1 , зафіксовано, що поліцейський стоїть правим боком по напрямку руху автомобіля ОСОБА_1 , де в цей час руки поліцейського знаходяться позаду нього.

Дана обставина дає суду підстави зробити висновок про те, що забороняючого жесту регулювальника взагалі не було.

Відео- файл «Clip-1»: - 11:45 год. поліцейським роз`яснено позивачу ОСОБА_1 його права та вказав норму законодавства яку порушив Позивач; на 11:46 год. позивачу ОСОБА_1 запропоновано було запропоновано надати письмове пояснення по суті вчиненого правопорушення, однак Позивач цим правом не скористувався, однак вже після складання постанови та оголошення її поліцейським, Позивач виявив бажання надати письмові пояснення, що зафіксовано на 11:53 год; на 11:48 год. на уточнююче запитання поліцейського, позивач повідомляє адресу свого проживання.

Відео файл «Канів Черкаси» судом, як належний доказ враховано не було, оскільки при перегляді файлу, відео зображення відсутнє, а відтворюється лише звукозапис на якому чути роботу двигуна автомобіля.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП, відповідачем не доведено, оскільки з наданого останнім відеозапису неможливо встановити, що позивач, всупереч вимогам п.п. 8.8 ПДР керуючи транспортним засобом, здійснив порушення проїзду на заборонений жест регулювальника.

Суд зазначає, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73700340).

Разом із тим, будь-яких інших належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 , у його вчиненні, матеріали справи не містять. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та відповідно вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а розгляд справи на місці носив формальний характер, суд вважає позовні вимоги представника позивача обґрунтованими.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є незаконною, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР 6150352 від 10.11.2022 року, винесену Інспектором УПП в Черкаській області капралом поліції 1 батальйона 2 роти Бичового М.М., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 510 гривень, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, суд вказує, що за приписами ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України до складу судових витрат окрім судового збору входять також витрати пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 134 КАС України.

Частиною 2 ст. 134 КАС України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимоги про стягнення судових витрат позивачем на правничу допомогу, останній просив стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які поніс позивач на правничу допомогу суду надано:

- ордер серії СА № 1041865 від 20 листопада 2022 року (а.с.12)

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність № 85 від 02 квітня 2018 року (а.с. 13);

- договір про надання правничої допомоги б/н від 17 листопада 2022 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «БК Груп» в особі керівника Крушельницької М.Р. (а.с.14);

- Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 17 листопада 2022 року (а.с.15);

- Акт приймання передачі від 19 листопада 2022 року (а.с.33);

- Квитанцію про проведення розрахунку (а.с.3).

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, враховуючи обсяг підготованих представником позивача документів (позовної заяви), суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі, та з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 5, 73-76, 243, 244, 245, 246, 250, 286, 295, 297 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Черкаській області капрала поліції 1 батальйона 2 роти Бичового Миколи Миколайовича, Управління патрульної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,- задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Черкаській області капрала поліції 1 батальйона 2 роти Бичового Миколи Миколайовича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР 6150352 від 10.11.2022 року, якою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України (код , місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул. Лесі Українки, буд.21) 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива