Справа № 502/1911/21
Суддя: Балан М. В.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/1911/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Балан М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

командира корабля МОСЗ «Аметист» Регіонального управління Морської охорони адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітана третього рангу Ніколенко Вадима Юрійовича

про

скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до командира корабля МОСЗ «Аметист» Регіонального управління Морської охорони адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітана третього рангу Ніколенко Вадима Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії РУМО №280178 від 04.11.2021 року.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що постановою № РУМО 280178 від 04.11.2021 року Командира корабля морської охорони спеціального забезпечення «Аметист» Регіонального управління Морської охорони Адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітаном третього рангу Ніколенко В.Ю., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 119 грн. за ст. 202 КУпАП за те, що 03.11.2021 року о 20:30 год. на 21 км. річки Дунай він перебував у контрольованому прикордонному районі без документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги п.7 Положення про прикордонний режим затверджений постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

03.11.20211 року о 20: 30 год. на 21 км. річки Дунай позивач спільно з провідним державним інспектором відділу рибоохоронного патруля № 2 Державного агентства меліорації та рибного господарства ОСОБА_3 здійснював рибоохоронний рейд, на плавзасобі РП-01 реєстраційний номер SRU-014031 та були зупинені командою корабля морської охорони «Аметист». На вимогу членів оглядової групи Морської охорони гр. ОСОБА_4 на їх вимогу було надане службове посвідчення яке засвідчувало його особу, в позивача члени оглядової групи морської охорони документи, які посвідчують особу не вимагали. Після огляду човна членами групи морської охорони на якому позивач здійснював свій рибоохоронний рейд, було затримано та конвойований на базу стоянки корабля Морської охорони в затоні Базарчук м. Вилкове.

В порушення вимог ст. 261 КУпАП позивача незаконно затримали, але протокол про адміністративне затримання не складався, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, що також посадовими особа морської охорони ДПСУ зроблено не було.

Ст. 263 КУпАП визначено адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

Незаконне затримання позивача тривало більше п`яти годин, а саме з 20:30 год. 03.11.2021 року до 02:30 год. 04.11.2021 року.

В порушення вимог ст. 268 КУпАП позивачу, як особі яка притягається до адміністративної відповідальності не надали права: знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Під час складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 202 КУпАП йому не дали скористатися його правом викласти свої пояснення в протоколі, так як документи, які засвідчували його особу, а саме посвідчення громадського інспектора було при ньому, що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, як документ що посвідчує особу.

Під час перевірки їхнього човна членами оглядової групи морської охорони будь які свідки були відсутні, але в протоколі про адміністративне правопорушення свідки правопорушення зазначені з порушенням вимог п.4 розділу 3. Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затверджених наказом МВС України від 18.09.2013 № 898, в протоколі не вказано місце проживання свідків правопорушення.

В порушення вимог ст. 285 КУпАП командиром корабля морської охорони Морської охорони спеціального забезпечення «Аметист» Регіонального управління Адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітаном третього рангу Ніколенко В.Ю., було винесено відносно позивача постанову № РУМО 280178 від 04.11.2021 року але позивачу її оголошено не було, на його вимогу надати копію постанови йому відмовили. Копію постанови позивач отримав за своєю вимогою лише 16.11.2021 року в загоні морської охорони в м. Кілія.

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням командира корабля морської охорони спеціального забезпечення «Аметист» Регіонального управління Морської охорони Адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітана третього рангу Ніколенко В.Ю., бо вважає себе невинним, постанову №РУМО 280178 від 04.11.2021 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків особи яка її винесла фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач капітан третього рангу Ніколенко Вадим Юрійович в судове засідання з`явився, та надав відзив на позов, в якому зазначено, що ознайомившись із позовом громадянина ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № РУМО 280178 від 04 листопада 2021 року, відхиляє його в повному обсязі, та вважає таким що не підлягає задоволенню. Як можна встановити з матеріалів, наданих позивачем, Постанова була винесена 04 листопада 2021 року, а до суду позивач звертається 17 листопада 2021 року, що є поза межами строку оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду, Постанова вже набрала законної сили, та підлягала виконанню з боку позивача. З огляду на те, що позивач досі її не виконав та не сплатив штраф, визначений цією Постановою, а 18 загін морської охорони як орган від імені якого було винесено Постанову, не звернув її до виконання в порядку статті 299 КУпАП, за статтею 303 КУпАП Постанова вже не підлягає виконанню через скінчення строку давності виконання постанов про адміністративні правопорушення. Відтоді слід дійти обґрунтованого висновку про відсутність спірної складової в даній справі.

Стосовно суті обґрунтувань позивача, слід зауважити наступне.

Позивачем не було заявлено жодної обґрунтованої причини скасування даної Постанови. Відповідно до її змісту, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 202 КУпАП, а саме за порушення прикордонного режиму.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого цією статтею, полягає у порушенні прикордонного режиму або режиму у пунктах пропуску через Державний кордон України.

Державний кордон України -це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Захист державного кордону України є невід`ємною частиною загальнодержавної системи забезпечення національної безпеки і полягає у скоординованій діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Ця діяльність провадиться в межах наданих їм повноважень шляхом вжиття комплексу політичних, організаційно-правових, дипломатичних, економічних, військових, прикордонних, імміграційних, розвідувальних, контррозвідувальних, оперативно-розшукових, природоохоронних, санітарно- карантинних, екологічних, технічних та інших заходів.

Координація діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави із захисту державного кордону здійснюється Державною прикордонною службою України. Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України.

До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови. У прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районів у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує правила в`їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Правила прикордонного режиму встановлюється Положенням «Про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України» № 1147 від 27 липня 1998 року. Відповідно до пункту 7 Положення, громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Відповідно до пункту 10 Положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку i державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Відтоді слід дійти висновку, що для дотримання прикордонного режиму, громадяни України, перебуваючи в контрольованому прикордонному районі, повинні мати при собі документи, що посвідчують їх особу, та пред`являти ці документи на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби України. Дія всупереч наведеним положенням, зокрема відсутність вказаних документів, або відмова їх пред`явити, є порушенням прикордонного режиму, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Позивач жодним чином не спростовує та не заперечує, що в нього не було документів що посвідчують його особу, під час його перебування в контрольованому прикордонному районі. Той факт що під час складання протоколу у позивача з`явилось посвідчення громадського інспектора, може свідчити лише про те, що спочатку під час огляду човна позивач відмовлявся пред`являти документи на законну вимогу посадових осіб зі складу оглядової групи, і лише тоді коли він змусив їх застосувати заходи адміністративного впливу, пред`явив указане посвідчення вже для протоколу.

Отже, так як відсутність документів що посвідчують особу, або відмова їх пред`являти уповноваженим посадовим особам під час перебування в контрольованому прикордонному районі, є подібними способами порушення прикордонного режиму, позивача було правомірне притягнуто адміністративної відповідальності за статтею 202 КУпАП.

Щодо інших тверджень позивача, слід зауважити наступне. Зупинка і огляд плавучого засобу, на якому пересувався позивач під час описаних ним подій, була здійснена посадовими особами 18 загону морської охорони у повній відповідності до законодавства у сфері охорони державного кордону. Відповідно до пункту 11 Положення, з метою виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та незаконною міграцією у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району, уповноважені особи Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також члени громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону мають право відповідно до Законів України «Про Державну прикордонну службу України» та «Про дорожній рух», у разі потреби зупиняти та оглядати транспортні засоби.

Щодо незаконного затримання позивача, слід зауважити, що сам позивач не наводить жодних доказів вчинення описаних ним дій з боку військовослужбовців НОМЕР_1 загону морської охорони. Спростувати даний факт через два роки після описаних подій, також не уявляється можливим. Відтоді слід дійти про необ`єктивність та необґрунтованість зазначених тверджень, тим більш що самі по собі дані твердження не спростовують підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо ненадання позивачу можливості викласти в протоколі свої пояснення, слід зауважити, що позивач не заперечує проти того що він власноруч даний протокол підписав. Оскільки позивач зміг підписати протокол, можна дійти висновку що і свої пояснення або заперечення він також міг викласти, але сам не скористався таким правом.

Отже, сумуючи вищевикладене, слід дійти висновку про необґрунтованість позову через відсутність у позивача вагомих доказів або будь-яких об`єктивних даних щодо події, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з поясненнями сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до протоколу серії РУМО № 280178 від 03.11.2021 року складеного офіцером інструктором (водолаз) другої групи спеціальних дій відділу спеціальних дій штаб сержантом ОСОБА_5 встановлено, що на 21 км р. Дунай у контрольованому прикордонному районі в координатах 45 градусів 24 308 північної широти 029 градусів 33 816 східної довготи о 20 годині 30 хвилин, 03 листопада 2021 року під час несення служби з охорони державного кордону України катером морської охорони BG-17 було виявлено маломірне судно типу «самохідне моторне» РП-01, під час огляду на борту був виявлений громадянин України ОСОБА_1 (зі слів) , який знаходився у контрольованому прикордонному районі без документів, що посвідчують особу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 7 Положення про прикордонний режим, затверджений постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року, відповідальність за що передбачена ст. 202 КУпАП. В даному протоколі в графі «документ, що посвідчує особу» зазначено: «на момент перевірки відсутній, Посвідчення громадського інспектора № 0134 виданий Управлінням Державного агентства рибного господарства у Одеській області, виданий 11.03.2001». На звороті протоколу в графі «зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій мені мові, доповнень та зауважень не маю. Примірник протоколу про адміністративне правопорушення мною отримано 04 листопада 2021 року. З протоколом не згоден, на момент перевірки посвідчення особи було зі мною» запис зроблено особисто ОСОБА_1 , /а.с.6/.

Згідно постанови № РУМО 280178 від 04.11.2021 року винесеної командиром корабля Морської охорони спеціального забезпечення «Аметист» 3 рангу BG-58 Ніколенко В.Ю. встановлено, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 гривень. Копію постанови надіслано ОСОБА_1 поштою 11.11.2021 року, /а.с.5/.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Положення про прикордонний режим постанови КМУ №1147 від 27.07.98 року контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у

межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів.

Відповідно до п. 7 та п. 10 Постанови КМУ Про прикордонний режим від 27.07.98 № 1147, громадяни України в`їжджають у прикордонному смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. Особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Положення про прикордонний режим постанови КМУ №1147 від 27.07.98 року документ, що посвідчує особу: для громадян України - паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, службове посвідчення, посвідчення водія чи інший виданий державним органом документ, який має такі обов`язкові реквізити, як прізвище, ім`я, по батькові, фотокартку, підпис відповідальної посадової особи, відбиток печатки або штампу установи, яка видала документ, дату видачі

Статтею 202 КУпАП передбачена відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Згідно ст. 222-1 КУпАП до компетенції уповноважених посадових осіб Органів Державної прикордонної служби України віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених статті 202 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно ст. 19 ч. 1 п. 1 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як роз`яснює п. 3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України N 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини 1,2 ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Відповідно до ст. 77 ч. 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Ч. 2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання відповідача на те, що при зупинці судна та перевірці документів у осіб, які знаходились на борту, у позивача були відсутні документи, які посвідчували його особу, а при складанні відповідного протоколу вони з`явились, не підтверджено жодними доказами, матеріали справи не містять спростування пояснень позивача про наявність документів на момент перевірки та момент складання протоколу. Навпаки в протоколі про адміністративне правопорушення в графі «документ, що посвідчує особу» зазначено: «на момент перевірки відсутній, Посвідчення громадського інспектора № 0134 виданий Управлінням Державного агентства рибного господарства у Одеській області, виданий 11.03.2001», що в свою чергу не підтверджує факт відсутності документа, що посвідчує особу.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, відзив відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали б підтвердити факт відсутності у позивача на момент перевірки документів, що посвідчують особу та відповідно, факт адміністративного правопорушення, відповідачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Відтак, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про скасування постанови є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. ст. ст. 19, 77, 90, 242, 243, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до командира корабля МОСЗ «Аметист» Регіонального управління Морської охорони адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітана третього рангу Ніколенко Вадима Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серії РУМО №280178 від 04.11.2021 року, винесену командиром корабля МОСЗ «Аметист» Регіонального управління Морської охорони адміністрації ДПСУ Ізмаїльського загону Морської охорони капітаном третього рангу Ніколенко Вадимом Юрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 119,00 гривень - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан