Справа № 380/11571/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/11571/22 пров. № А/857/2689/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі за її позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 13 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила, уточнивши позовні вимоги:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусовою виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободи А.П., що полягають у винесенні повідомлення від 18 липня 2022 року №69387276 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- визнати неправомірним повідомлення від 18 липня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене державним виконавцем Відділу примусовою виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободи А.П.;

- скасувати повідомлення від 18 липня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене державним виконавцем Відділу примусовою виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А.П.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 380/11571/22 у задоволенні вказаного позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки є постанова від 23 квітня 2020 року № 59363853 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», то дії відповідача щодо повернення без прийняття до виконання виконавчого листа № 1.380.2019.000321, виданого Львівським окружним адміністративним судом 16 квітня 2019 року, шляхом прийняття повідомлення від 18 липня 2022 року є правомірними.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , яка просить таке скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог. Вважає, що відповідач безпідставно повернув виконавчий документ без виконання.

Учасники, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 16 квітня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 1.380.2019.000321 про зобов`язання Голобутівської сільської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 14 вересня 2018 року на черговому пленарному засіданні сесії ради та вирішити питання щодо якого звернулась ОСОБА_2 з врахуванням правової оцінки, наданої у даному рішенні суду (боржник - Голобутівська сільська рада; стягувач - ОСОБА_2 ).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 1.380.2019.000321 замінено стягувача у виконавчому листі в адміністративній справі № 1.380.2019.000321, виданому Львівським окружним адміністративним судом 16 квітня 2019 року ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

У липні 2022 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 1.380.2019.000321, виданого Львівським окружним адміністративним судом 16 квітня 2019 року.

18 липня 2022 року відповідачем прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий лист №1.380.2019.000321, виданий Львівським окружним адміністративним судом 16 квітня 2019 року без прийняття до виконання.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх прав до суду із адміністративним позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених вказаним Законом.

При цьому частиною 1 статті 41 цього ж Закону передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Як слідує з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 23 квітня 2020 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1.380.2019.000321, виданого Львівським окружним адміністративним судом 16 квітня 2019 року, закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав повернення такого виконавчого листа без прийняття до виконання у відповідності до пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 380/11571/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 24 березня 2023 року.