Справа № 500/3836/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3836/22 пров. № А/857/354/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мандзій О.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль о 12 год. 33 хв. 30 листопада 2022 року, повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року у справі № 500/3836/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

25.10.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі Управління), просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1918 від 12.04.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в розмірі 51 973,71 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення позивач був власником 281/2000 частки нерухомого майна, загальна площа якого 933,5 кв.м, що становить 131,15 кв.м., проте, розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , здійснено з загальної площі 22260,20 кв.м. та розміру частки 800,32 кв.м. Суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах контролюючим органом безпідставно включено до бази оподаткування не існуючі об`єкти нерухомості, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд першої інстанції вказав, що не проведення звірки даних з контролюючим органом не може ставитись в вину позивача і не повинно покриватися за рахунок сплати ним податку за неіснуючі об`єкти нерухомості. Суд першої інстанції зазначив, що інформації, яка б підтверджувала правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 12.04.2021, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в розмірі 51973,71 грн., відповідач не надав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головного управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що обставини, пов`язані з неотриманням поштового відправлення за адресою реєстрації ОСОБА_1 , не можуть вважатися достатніми для відрахування строку звернення до суду, починаючи з 07.10.2022, оскільки у довідці про причини повернення відправлення чітко зазначена дата повернення 01.07.2021. Скаржник вказує, що платник не надав доказів про наявність у нього зміненої податкової адреси чи наявності фактичної адреси проживання на момент надсилання оскаржуваного рішення. Скаржник вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду. Також зазначає, що відповідно до інформаційних ресурсів ДПС України, ГУ ДПС у Тернопільській області сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення за нежитлову будівлю, площею 800,32 кв.м., що становить 719/2000 частки від загальної площі 2226,2 кв.м. Вказує, що у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, позивач міг провести звірку, а контролюючий орган за результатом такої провести перерахунок суми податку і надіслати нове податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 27.07.2012, виданого Миролюбівською сільською радою, набув у власність нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: механічна майстерня, площа 501,1 кв.м.; склад пектуса, площею 251,4 кв.м.; зерносклад, площею 432,4 кв.м.; піднавіс, площею 917,9 кв.м.; будинок ОЗК з підвалом, площею 123,4 кв.м. Форма власності приватна, розмір частки 719/2000.

12.04.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1918, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 51 973,71 грн. за податковий період 2020 рік.(а.с.6).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2020, Інформації у з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.05.2021 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належать будівлі майнового комплексу, реєстраційний номер 52 механічна майстерня, А, загальною площею 501,1 кв.м., зерносклад В, загальною площею 432,4 кв.м., розмір частки 281/2000. Нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з Актом обстеження будинковолодіння та земельної ділянки у зв`язку з знесенням будинковолодіння та його виключенням з Державного реєстру на право приватної власності на нерухоме майно від 19.07.2018 при обстеженні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , виявлене, що знесені: склад під літ. «Б», піднавіс під літ. «Г», будинок ОЗК з підвалом під літ. «Д».

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 загальна площа об`єкта 2226,20 кв.м., розмір частки у спільній власності 800,32 кв.м.

Разом з тим, з врахуванням відомостей Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2020, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.05.2021 позивач є власником 281/2000 частки нерухомого майна, загальна площа якого 933,5 кв.м., що становить 131,16 кв.м.

Оскільки контролюючий орган повинен здійснювати розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а не відповідно до інформаційних ресурсів ДПС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у спірних правовідносинах неправильне визначення суми зобов`язання, у зв`язку з неправильним визначенням об`єкта оподаткування, відбулось з вини контролюючого органу, на якого податковим законодавством покладено обов`язок перевірки даних для визначення відповідних податків і зборів.

Статтею 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач є власником 800,32 кв.м. нежитлової нерухомості контролюючий орган не надав.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, враховуючи положення статті 2 та статті 6 КАС України, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що саме до компетенції контролюючого органу віднесено обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, в тому числі, на праві часткової власності, тоді як суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. В свою чергу рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового.

Щодо покликання контролюючого органу на нехтування позивачем передбаченого підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України права звернутись з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки, то такі на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки законодавством визначено право особи на звернення з такою заявою, а не обов`язок.

До того ж в межах реалізації покладених на контролюючий орган функцій, останній уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за якими покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу якої реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючим органом не доведено, що позивач є власником 800,32 кв.м. нежитлової нерухомості, як і особою, у якої є обов`язок сплати податку у розмірі, визначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а тому наявні правові підстави для визнання такого протиправним та скасування, оскільки таке рішення було прийнято без врахування обставин, зазначених судом у цій справі.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 500/3836/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко