Справа № 380/10944/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10944/22 пров. № А/857/359/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року, ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/10944/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку ОСОБА_1 , прийняте начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що під час перетинання державного кордону України 29.07.2022 у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська-Хребенне» ним було подано підтверджуючі документи, необхідні для виїзду з території України, що відповідав переліку, викладеному у роз`ясненні на сайті Державної прикордонної служби України. Однак, відповідачем безпідставно відмовлено у перетинанні державного кордону України. Згідно доводів позивача, рішення від 29.07.2022 не містить обгрунтованих підстав, що передбачені ст. 6 Закону №3857-ХІІ щодо тимчасового обмеження права громадян україни на виїзд з України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що надані позивачем при перетинанні кордону документи не дозволяли посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетинання кордону. Згідно доводів скаржника, позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що підтверджують підстави для виїзду за кордон, надані документи містили недоліки. Зокрема, у розділі «особливі відмітки» у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного №4329/3270 здійснено запис про надання відстрочки від призову у зв`язку із навчанням. Посилання ж у довідці для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №5358 від 12.07.2022, яку було надано позивачем при перетинанні кордону, на норму абз.1 ч.2 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не дає змоги достовірно встановити про які підстави відстрочки йдеться у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, яке видано позивачу, оскільки за вказаною нормою особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання. Крім того, у довідці №5358 від 12.07.2022, виданій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначено, що «заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має», тобто зміст довідки вказує, що така видана для продовження навчання, однак позивач фактично начання ще не розпочинав. Також позивач не надав міжнародний договір для здобуття освіти у закладах освіти інших держав.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України, що посвідчується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 20.07.2018; орган, що видав: 6126.

Згідно довідки про прийняття іноземця на стаціонарне навчання від 27 червня 2022 року, виданої Академією фінансів і бізнесу Вістула ( АДРЕСА_1 зарахований на стаціонарне навчання І ступеня за напрямком журналістика та соціальна комунікація.

Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного №4329/3270 від 06.07.2022, яке міститься в матеріалах справи, позивач є солдатом та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно змісту довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.07.2022 №5358 ОСОБА_1 відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. При цьому, заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає.

29.07.2022 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення Рава-Руська - Хребенне з метою здійснити перетинання державного кордону на виїзд з України.

Однак, начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 прийнято рішення від 29.07.2022 про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку, ОСОБА_3 (а.с.9-10).

ОСОБА_1 , вважаючи рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, прийняте начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 від 29.07.2022 протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно з пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а тому оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку, є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В розумінні статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 за №133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», внесена часткова зміна до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну пункту 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З матеріалів справи встановлено, що 29 липня 2022 року позивач прибув до Міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України «Рава-Руська-Хребенне» з метою виїзду з України до Республіки Польща для продовження навчання під час дії на території України правового режиму воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ), під визначенням «мобілізація» розуміється комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57, передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до пунтів 2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно зі статтею 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач є студентом Академії фінансів і бізнесу Вістула (м. Варшава, Республіка Польща), денної форми навчання.

Поряд з цим, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.07.2022 №5358, на військовому обліку в якому перебуває позивач, ОСОБА_1 відповідно до абзацу 1 частини 2 (здобувач вищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти) статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. При цьому, заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає.

Згідно доводів скаржника у розділі Особливі відмітки у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , яке видано ОСОБА_1 , здійснено запис про надання відстрочки від призову у зв`язку з навчанням. Також у довідці від 17.07.2022 №5358 зазначається, що позивач відповідно до абз. 1 частини 2 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Таке посилання на зазначений Закон, на думку відповідача, не дає змоги достовірно встановити про які підстави для відстрочки може йтись у посвідченні, а також до якої категорії військовозобов`язаних, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, може належати позивач. Крім цього відповідач зауважує, що у довідці від 12.07.2022 №5358 зазначається що заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має, тобто довідка видана для продовження навчання, яке позивач ще не розпочинав. Також позивачем не надано міжнародного договору для здобуття освіти у закладах освіти інших держав. Відповідач дійшов висновку, що, під час перетину кордону України, позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що підтверджують підстави для виїзду за кордон.

Однак, як слушно вказав суд з матеріалів справи слідує, що 29.07.2022 позивач при спробі перетину державного кордону надав працівнику прикордонного загону, зокрема, наступні документи:

- нотаріально засвідчену довідку від 27.06.2022 про прийняття іноземця позивача на стаціонарне навчання з 17 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року, видану Академією фінансів і бізнесу Вістула (м. Варшава, Республіка Польща);

- нотаріально засвідчений лист-повідомлення Академії фінансів і бізнесу Вістула (м. Варшава, Республіка Польща) до Генерального консульства Республіки Польща у Львові про зарахування позивача на стаціонарну форму навчання;

- довідку для виїзду за кордон від 12.07.2022 №5358, видану ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо наявності у позивача відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та відсутності заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного №4329/3270.

Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, пред`явивши під час перетину державного кордону України пакет документів, який підтверджує, що він є студентом Академії фінансів і бізнесу Вістула (м. Варшава, Республіка Польща) денної форми навчання, та довідку ІНФОРМАЦІЯ_7 про відстрочку від призову на військову службу, мав право на перетин державного кордону України як здобувач фахової вищої освіти, який навчається за кордоном, та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що позивач, у відповідності до статті 23 Закону №3543-XII, станом на 29.07.2022 (під час спроби перетину державного кордону) не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, та ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.07.2022 №5358, на військовому обліку в якому перебуває позивач, не заперечував щодо виїзду останнього за кордон для продовження навчання за кордоном.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання скаржника на те, що у довідці ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.07.2022 №5358 вказано на продовження навчання, яке фактично позивачем ще не розпочато, як на підставу для відмови у перетинання кордону, оскільки законодавець не ставить в залежність, зокрема місце (країну) здобування відповідної освіти, а також дату вступу до відповідного навчального закладу, до наявності права відповідної особи не бути призваною на військову службу під час мобілізації на особливий період. Необхідним є сам факт прийняття позивача на стаціонарне навчання у відповідному навчальному закладі.

Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, пред`явивши під час перетину державного кордону України документи, які підтверджують, що він є студентом студентом Академії фінансів і бізнесу Вістула (м.Варшава, Республіка Польща) денної форми навчання, та довідку ІНФОРМАЦІЯ_7 про відстрочку від призову на військову службу, мав право на перетин державного кордону України як студент, який навчається за кордоном, та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляцйної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що прийняте відповідачем 29.07.2022 рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 - громадянину України, який досяг 16-ти річного віку, не відповідає визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям правомірності, що має наслідком його скасування як протиправне.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі №380/10944/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний