Справа № 480/199/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2023 р. Справа № 480/199/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач, ГУ НП в Сумській області), в якій просив:
1) визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у не призначенні його на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області як переможця конкурсу;
2) зобов`язати відповідача прийняти рішення за результатами проведення конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 про призначення на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області, з урахуванням рішення суду.
Свої вимоги мотивував тим, що успішно пройшов конкурс на зайняття вакантної посади поліцейських сектору реагування патрульної поліції, однак відповідач протиправно не призначив ОСОБА_1 на посаду у зв`язку з відсутністю погодження від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки а ні Закон України "Про Національну поліцію України", а ні Типовий порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затверджений наказом МВС України від 25.12.2015 №1631, не вимагає попереднього погодження суб`єкта призначення у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с.33-34), у задоволенні якого ухвалою суду від 17.01.2023 відмовлено (а.с.40-41).
Сторонами подано заяви по суті спору, зокрема, представником відповідача - відзив на позовну заяву (а.с.55-75) та заперечення на відповідь на відзив (а.с.100-103), а представником позивача - відповідь на відзив (а.с.78).
Так, представник відповідача у відзиві просив відмовити у задоволенні позову з огляду на необґрунтованість вимог. Зокрема, на виконання наказу НПУ від 15.04.2017 №361 Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області листом від 30.11.2022 №2912/12/7/01-2022 на адресу Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України направлено запит відносно ОСОБА_1 , на який листом від 26.12.2022 №1765/42/-18/01-2022 Сумське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомило, що ДВБ НП України вважає за недоцільне призначення позивача на посаду. Відтак ОСОБА_1 не призначений на посаду.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача заперечував та вказав, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає вимогам розумності і співмірності, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесені витрати, тому позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також просив врахувати суд, що ця справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник позивача у відповіді на відзив щодо обґрунтування заперечень відповідача про те, що Департаментом ВБ НП України не рекомендовано позивача на призначення на посаду відмітила, що під час проведення спеціальної перевірки відносно позивача будь-яких компрометуючих даних не встановлено, як і під час проведення співбесіди, за результатами якої позивача рекомендовано до служби в поліції, що не заперечується відповідачем і у відзиві. Натомість, відповідачем самовільно введено ще один етап відбору осіб на службу в поліції, який не встановлено а ні Закон України "Про Національну поліцію", а ні Типовий порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затверджений наказом МВС України від 25.12.2015 №1631. З наведеного вбачається, що відповідачем штучно створюються перешкоди для прийняття позивача на службу в поліцію, що є порушенням вимог Конституції України та Закону України Про Національну поліцію.
Також у відповіді на відзив відмітила, що розмір витрат на правову допомогу адвоката в даній справі є цілком обґрунтованим, та таким, що відповідає вимогам, встановленим КАС України та Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.
У запереченні на відповідь на відзив представник ГУ НП в Сумській області наголосив, що оскільки позивач є колишнім поліцейським (раніше проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки) та з огляду на приписи пункту 8 розділу III Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (надалі по тексту - ДВБ НП України) затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 №83 (в редакції наказу Національної поліції України від 15.04.2017 №361), УКЗ ГУНП в Сумській області правомірно було направлено запит до Сумського управління ДВБ НП України стосовно ОСОБА_1 , на який надійшла відповідь, відповідно до якої ДВБ НП України вважає за недоцільне призначення позивача на посаду.
За таких обставин, посилання позивача щодо створення штучних перешкод для прийняття його на службу в поліцію є помилковим та окрім того необґрунтованим, оскільки при цьому не посилається, яку норму статті Конституції України та Закону України По Національну поліцію на його думку порушено.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу наголосив у запереченні на відповідь на відзив, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. є необґрунтованою та не відповідає вимогам розумності і співмірності. Так, відповідно до вимог пункту 4.2 Договору про надання правничої допомоги в адміністративній справі гонорар Адвокатського об`єднання складає 15 000,00 грн. та складається із вартості складання та подання позовної заяви до суду, формування та завіряння додатків до позову, участь в судових засіданнях, складання відповіді на відзив, направлення запитів, формування розрахунків до позову. По факту надання послуг в повному обсязі сторонами складається та підписується акт виконаних робіт (наданих послуг). Однак, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто, є справою незначної складності, відтак, адвокат не приймає участі в судових засіданнях. Окрім того, складання, написання позовної заяви, формування та завіряння додатків до позову, формування розрахунків до позову є одним комплексом дій. Разом з тим, матеріали справи не містять Акту виконаних робіт (наданих послуг), необхідність якого чітко передбачена Договором. Також, до розміру гонорару включено послугу направлення запитів, проте матеріали справи не містять адвокатських запитів поданих саме адвокатом Молібог Ю.М., при цьому надано копії адвокатських запитів подані іншими адвокатами-Зражевським Є.Ю, (копія запиту від 08.01.2023 вих. №01-08/23-01), ОСОБА_2 (копія запиту від 28.12.2022, від 04.01.2023).
Ухвалою суду від 27.01.2023 у відповідача витребувано копію наказу Національної поліції України від 15.04.2017 №361 (а.с.80), на виконання вимог якої витребуваний доказ суду надано представником відповідача (а.с.84-98).
Також представником позивача подавалися пояснення та додаткові докази у справі (а.с.46-53, 110). Зокрема, представник позивача в поясненні наголосила, що сторона позивача не заперечує, що у ДВБ НП є повноваження щодо перевірки кандидатів на посаду поліцейських. Однак реалізація таких повноважень може здійснюватися лише відповідно до положень профільного Закону, а також Порядку №1631, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України. Так, з системного аналізу положень Закону України Про Національну поліцію та Порядку №1631 вбачається, що спеціальна перевірка є саме тим етапом, де ДВБ НП може подавати свої заперечення щодо конкретних осіб та давати оцінку їм, як кандидатам на посаду поліцейського. При цьому, в матеріалах справи містяться відомості, згідно з якими ОСОБА_1 успішно пройшов спеціальну перевірку та рекомендований комісією до призначення на посаду.
Отже, на етапі проведення спеціальної перевірки ДВБ не вбачав підстав для надання рекомендацій щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду як переможця конкурсу, а вже після завершення всіх етапів конкурсу надіслало такого листа керівництву ГУНП в Сумській області, що свідчить про суперечливу поведінку відповідача, яка до того ж не відповідає вимогам Закону України Про Національну поліцію та Порядку №1631. Вказаним порядком передбачені виключні підстави відмови особі, яка перемогла в конкурсі, в призначенні на посаду поліцейського, і підстави яку застосував відповідач даний перелік не містить.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що наказом ГУ НП в Сумській області №771 від 10.11.2022 в ГУНП в Сумській області оголошено конкурс №5982 на 30 вакантних посад поліцейських сектору реагування патрульної поліції (а.с.62-64).
22.11.2022 позивачем складено та подано заяву на ім`я начальника ГУНП в Сумській області на заміщення вакантної посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції в ГУ НП в Сумській області та отримано відповідний список документів, які необхідно подати для призначення на посаду (а.с.65).
Після перевірки анкетних даних та інших документів позивача (а.с.10, 48-49,66-68, 72-73), ОСОБА_1 допущено до подальших етапів конкурсу.
За результатами проведених тестувань 30.11.2022 (а.с.74), медичних тестів та перевірки рівня фізичної підготовки позивача допущено до подальших етапів конкурсу (а.с.13-16). При цьому у листі 22.12.2022 позивача повідомлено, що за умови проходження інших етапів тестування він буде допущений до співбесіди із поліцейською комісією (а.с.16).
26.12.2022 позивач отримав запрошення на співбесіду з поліцейською комісією на 26.12.2022 о 10:00 (а.с.17).
Згідно витягу з протоколу №18 засідання поліцейської комісії ГУ НП в Сумській області від 26.12.2022 складено загальний рейтинг претендентів зі складу осіб, які були рекомендовані для проходження служби на посади молодшого складу поліції ГУ НП в Сумській області, рекомендовано позивача на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції "ЗА" проголосувало 3 особи, проти 1, "утримались" - 0 та визначено переможців конкурсу на посаду Поліцейський сектору реагування патрульної поліції: ОСОБА_1 - 18,8 балів, "ЗА" проголосувало 4 особи, "утримались" - 0 (а.с.23, 75). Відтак, згідно витягу з вказаного проколу ОСОБА_1 рекомендований на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області.
28.12.2022 листом відділу рекрутингу НП України позивача було повідомлено про те, що його за результатами співбесіди рекомендовано до служби в Національній поліції (а.с.18).
04.01.2023 позивач подав письмову заяву, в якій зазначив, що 27.12.2022 ним подано заяву про призначення на посаду та вручено список необхідних документів, які він повинен надати, та в заяві просив повідомити коли він може прибути ознайомитись з наказом про призначення на посаду. До заяви надав додаткові документи (а.с.20).
Через не призначення позивача на посаду, останній також через свого представника 04.01.2023 звернувся до ГУ НП в Сумській області із відповідною заявою (а.с.21), на яку листом ГУ НП в Сумській області від 05.01.2023 представника позивача повідомлено про те, що відповідно до рішення поліцейської комісії ГУНП в Сумській області ОСОБА_1 рекомендований на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області. У той же час, станом на 04.01.2023 за результатами проведеного конкурсу ОСОБА_1 не призначений на посаду. При прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду, взяті до уваги вимоги керівництва Національної поліції України, щодо здійснення набору на службу нових працівників та поновлення на службу в поліції колишніх працівників поліції здійснювати виключно за попереднім погодженням з Департаментом Внутрішньої безпеки Національної поліції. України (а.с.22).
Аналогічна відповідь ГУ НП в Сумській області міститься у листі від 11.01.2023, наданому на заяву позивача (а.с.47).
Позивач, не погоджуючись з тим, що його не призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області як такого, який успішно пройшов конкурсний відбір та рекомендований до призначення на посаду, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що у цьому випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон України «Про Національну поліцію», відповідно до ст.1 якого Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно із ст. 3 цього ж Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За приписами частин 1 та 2 статті 47 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.
Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (ч.1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до ч.1,2 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію» на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" (ч.1). Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України (ч.2).
За приписами статті 50 Закону України «Про Національну поліцію» громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров`я зобов`язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України (ч.1).
Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі (ч.2).
Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться с п е ц і а л ь н а п е р е в і р к а, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.3).
Згідно із ч.1,2,5,6,7 статтею 52 Закону України «Про Національну поліцію» з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс) (ч.1).
Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на прийняття на службу та зайняття вакантної посади (ч.2).
Конкурс проводиться відповідно до Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади (далі - Типовий порядок проведення конкурсу), що затверджується Міністром внутрішніх справ України.
Типовий порядок проведення конкурсу визначає:
1) умови проведення конкурсу;
2) вимоги щодо оприлюднення інформації про вакантну посаду державної служби та оголошення про проведення конкурсу;
3) повноваження поліцейської комісії при проведенні конкурсу;
4) порядок прийняття та розгляду документів для участі в конкурсі;
5) порядок проведення тестування, співбесіди, інших видів оцінювання кандидатів на службу в поліції та/або зайняття вакантних посад;
6) методи оцінювання кандидатів на службу в поліції та/або на зайняття вакантних посад державної служби (ч.5).
Рішення про оголошення конкурсу приймає керівник органу поліції, якому надано право приймати громадян на службу в поліції та/або призначати на відповідну вакантну посаду (ч.6). Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією (ч.7).

Відповідно до ч.1,2,4-8 статті 55 Закону України «Про Національну поліцію» служба персоналу (кадрового забезпечення) органу поліції, де проходить конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність загальним вимогам та інформує про це поліцейську комісію (ч.1). Кандидати, які пройшли перевірку, передбачену частиною першою цієї статті, проходять тестування, співбесіду та інші види оцінювання відповідно до Типового порядку проведення конкурсу (ч.2). Засідання поліцейської комісії при проведенні конкурсу є правомочним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини її членів (ч.4).

Під час засідання поліцейської комісії при проведенні конкурсу її члени:

1) вивчають результати проведеної перевірки документів кандидатів;

2) проводять відбір кандидатів з використанням видів оцінювання відповідно до Типового порядку проведення конкурсу;

3) проводять співбесіду з кандидатами з урахуванням результатів тестування;

4) особисто оцінюють рівень професійної компетентності претендентів, які відповідають умовам конкурсу, та визначають в особистому порядку їхній загальний рейтинг;

5) за результатами складення загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу, визначають переможця конкурсу.

Рішення поліцейської комісії за результатами конкурсу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від її складу (ч.6). Рішення поліцейської комісії оформлюється протоколом, який присутні на її засіданні члени комісії підписують не пізніше наступного дня після проведення засідання (ч.7). Інформація про переможців конкурсу оприлюднюється не пізніше наступного дня після підписання протоколу засідання поліцейської комісії відповідно до Типового порядку проведення конкурсу (ч.8).

Статтею 56 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що на вакантну посаду поліцейського призначається переможець конкурсу в разі його проведення (ч.1). Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ч.2).

У свою чергу умови і порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади визначено Типовим порядком проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ від 25 грудня 2015 року N 1631 (далі - Порядок № 1631), відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку № 1631 конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс) проводиться в центральному органі управління поліцією та в її територіальних (у тому числі міжрегіональних) органах (закладах, установах) (далі - органи поліції) з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою. Конкурс оголошується наказом відповідного органу поліції, якому надано право приймати громадян на службу в поліції та/або призначати на відповідну вакантну посаду, і проводиться відповідною поліцейською комісією.

Згідно пункту 1 розділу II Порядку № 1631 інформація (оголошення) про вакантні посади в поліції і про проведення конкурсу оприлюднюється відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" і цього Типового порядку на офіційному веб-порталі центрального органу управління поліції, відповідного територіального органу (закладу, установи) поліції.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу IV Порядку № 1631 служба персоналу (кадрового забезпечення) органу поліції, де проходить конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність загальним вимогам, визначеним в оголошенні про проведення конкурсу, та інформує про це поліцейську комісію (п.1). Кандидати, які відповідають вимогам частин першої, третьої статті 49 Закону України «Про Національну поліцію», допускаються до конкурсу (п.2).

Конкурс проходить в декілька етапів:

1) тестування:

на знання законодавчої бази (професійний тест);

на загальні здібності і навички (тест загальних навичок);

особистісних характеристик (психологічний тест);

2) перевірка рівня фізичної підготовки;

3) співбесіда.

Результати конкурсних етапів, які визначені в підпункті 1 (крім психологічного тесту) та підпункті 2 цього пункту, чинні протягом шести місяців з дня закінчення конкурсу та можуть використовуватися кандидатом для участі в інших конкурсах на службу до поліції. Кандидатові, що брав участь у конкурсі, за його письмовим зверненням поліцейською комісією надається довідка з результатами цих конкурсних етапів (п.3).

Конкурсант, який за результатами проходження одного з конкурсних етапів не набрав мінімальної кількості балів або виконав одну з контрольних вправ на оцінку нижче ніж «задовільно», не допускається до наступних етапів та вибуває з конкурсу (п.4).

Згідно із розділом VIII Порядку № 1631 співбесіда з кандидатом проводиться поліцейською комісією (п.1). Під час співбесіди поліцейська комісія вивчає результати тестувань, рівня фізичної підготовки та документи кандидата, які подані ним особисто та надані службою персоналу (кадрового забезпечення (п.2). При проведенні співбесіди з кандидатом поліцейська комісія з`ясовує його професійні, морально-ділові якості, управлінсько-організаторські здібності (п.3).

Розділом ІХ Порядку № 1631передбачено, що за результатами обговорення кандидата поліцейська комісія приймає одне з таких рішень:

рекомендований до проходження служби в поліції та/або на зайняття вакантної посади;

не рекомендований до проходження служби в поліції та/або на зайняття вакантної посади (п.1).

Голосування поліцейської комісії за результатами співбесіди та обговорення членами поліцейської комісії результатів тестувань (перевірок) і документів кандидата проводяться за відсутності кандидата і запрошених осіб (п.2).

Рішення поліцейської комісії приймаються відповідно до статті 55 Закону України «Про Національну поліцію». У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови поліцейської комісії. Рішення поліцейської комісії оформлюється протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалося, мотиви прийнятого рішення. Протокол підписують голова, секретар і члени комісії, які брали участь у прийнятті рішення, не пізніше наступного дня після проведення засідання (п.3).

Відповідно до розділу Х Порядку № 1631 за результатами всіх етапів конкурсу поліцейська комісія складає рейтинг кандидатів, рекомендованих до служби в поліції (п.1). Рейтинг складається, виходячи із загальної кількості балів, отриманих кандидатами в результаті проходження всіх етапів конкурсу (п.2).

За результатами складання загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу, визначають переможця конкурсу (п.3).

Інформація про переможців конкурсу оприлюднюється не пізніше наступного дня після підписання протоколу засідання поліцейської комісії в тому порядку, в якому він був оголошений (п.4).

Переможці конкурсу з числа осіб, визначених підпунктами 1, 2 пункту 3 розділу I цього Типового порядку, призначаються на посади не пізніше ніж за 6 календарних днів до направлення їх для проходження професійної підготовки (п.6).

Згідно із розділом ХІ Порядку № 1631 переможцю конкурсу відмовляється в призначенні на посаду в поліції в разі:

ненадання переможцем конкурсу у визначений строк документів, передбачених законодавством для спеціальної перевірки при прийомі на службу в поліції, та документів для оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання службових обов`язків потрібен такий допуск;

виявлення, у тому числі за результатами спеціальної перевірки, обмежень, пов`язаних зі службою в поліції, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими законами України;

відмови переможця конкурсу взяти на себе зобов`язання дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, що визначено законом;

наявності щодо переможця конкурсу заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади»;

якщо переможець притягався на підставі обвинувального вироку, який набрав законної сили, до кримінальної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

якщо переможець притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Крім того частиною 3 статті 49 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які:

1) відмовляються від взяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом;

2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

При цьому згідно із ч.2 ст. 61 цього ж Закону не може бути поліцейським:

1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою;

2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку;

3) особа, яка має непогашену або незняту судимість за вчинення кримінального правопорушення, крім реабілітованої;

4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав;

5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією;

6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов`язків потрібен такий допуск;

7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства;

9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.

Аналіз вказаних норм свідчить, що у разі проведення конкурсу (для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду) призначення на посади поліцейських, зокрема, з числа осіб, визначених підпунктами 1, 2 пункту 3 розділу I Порядку № 1631 (до яких відноситься і позивач), здійснюється не пізніше ніж за 6 календарних днів до направлення їх для проходження професійної підготовки, за наказом посадової особи органу (закладу, установи) поліції та відповідно до результатів конкурсу, який включає декілька етапів 1) тестування: на знання законодавчої бази (професійний тест); на загальні здібності і навички (тест загальних навичок); особистісних характеристик (психологічний тест); 2) перевірка рівня фізичної підготовки; 3) співбесіда.

При цьому на вакантну посаду поліцейського призначається визначений переможець конкурсу, за результатами складання загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу.

Також суд звертає увагу на те, що а ні Закон України "Про Національну поліцію України", а ні Типовий порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затверджений наказом МВС України від 25.12.2015 №1631, не вимагає попереднього погодження суб`єкта призначення у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України для призначення п е р е м о ж ц я конкурсу на вакантну посаду.

Втім в рамках цієї справи суд вважає за доцільне звернути увагу, що з системного аналізу норм Закону України Про Національну поліцію» та Порядку №1631, висновується те, що призначення на посаду поліцейського, у разі проведення конкурсу є можливим за сукупності таких умов, як: проходження кандидатом спеціальної перевірки, проходження всіх етапів конкурсу, визнання особи переможцем конкурсу за результатами складання загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач за результатами перевірки документів та на стан відповідності вимогам частин першої, третьої статті 49 Закону України «Про Національну поліцію» був допущений до проходження конкурсу, пройшов всі етапи конкурси та за результатами складання загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу (https://nabir.np.gov.ua/index.php?r=recruitment/show_rating_list&id=5982) був визнаний переможцем конкурсу на посаду «поліцейський сектору реагування патрульної поліції» в Охтирський районний відділ поліції (https://nabir.np.gov.ua/index.php?r=recruitment/show_winners_list&id=5982).

Однак станом на сьогодні наказу про призначення позивача на спірну посаду або ж обґрунтованого рішення п р о в і д м о в у у призначенні позивача на посаду відповідачем не прийнято. Таких доказів суду не надано, як і не надано доказів вжиття відповідачем заходів щодо вирішення питання про прийняття будь-якого з цих рішень, за результатами проведеного конкурсу та повідомлення про їх прийняття позивача.

Натомість лише на заяви позивача та його представника з приводу того чи призначено позивача на посаду за результатом конкурсу, відповідачем листами без посилання на жодні норми Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №1631 повідомлено, що позивача не призначено на посаду (а.с.22,47).

Втім така відповідь не може бути розцінена як рішення про відмову у призначенні переможця конкурсу на посаду в поліції у розумінні норм Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №1631.

Велика Палата Верховного Суду, у своїх постановах неодноразово викладала свою позицію, підтриману постановою Великою Палатою Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі №9901/276/19 про те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Самі собою строки поза зв`язком з конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не матимуть правового значення, якщо в зобов`язаної особи існували певні об`єктивні обставини, які перешкодили належному виконанню функцій державним органом. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких установлюється цей строк.

Аналіз норм ч.1 ст. 48, ст.56 Закону України «Про Національну поліцію», розділу Х, ХІ Порядку № 1631 свідчить про те, що за результатами конкурсу відповідач зобов`язаний був прийняти наказ про призначення переможця конкурсу на посаду або ж рішення про відмову п е р е м о ж ц ю к о н к у р с у у призначенні на посаду в поліції з підстав, виключний перелік яких визначений у розділі ХІ Порядку № 1631.

Беручи до уваги, що рішення про призначення на спірну посаду приймається за відповідних послідовних умов, серед яких: проходження кандидатом спеціальної перевірки, проходження всіх етапів конкурсу, визнання особи переможцем конкурсу за результатами складання загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу, а відповідачем дотримання цих умов не заперечувалось, бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті відповідачем будь-якого рішення за результатами проведеного конкурсу №5982 (або ж наказу про призначення позивача на спірну посаду або ж обґрунтованого рішення про відмову позивачу як п е р е м о ж ц ю к о н к у р с у у призначенні на посаду в поліції), не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2. ст..2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач стверджує, що на виконання наказу НПУ від 15.04.2017 №361 Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області листом від 30.11.2022 №2912/12/7/01-2022 на адресу Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України направлено запит відносно ОСОБА_1 , на який листом від 26.12.2022 №1765/42/-18/01-2022 Сумське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомило, що ДВБ НП України вважає за недоцільне призначення позивача на посаду, а тому ОСОБА_1 не призначений на посаду.

Вказані доводи суд не бере до уваги, враховуючи наступне.

Дійсно, пункту 8 розділу III Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (надалі по тексту - ДВБ НП України) затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 №83, як в редакції наказу Національної поліції України від 15.04.2017 №361 (а.с.91) так і в редакції наказу від 31.07.2019 №765 (https://www.npu.gov.ua/acts/polozhennya-pro-departament-vnutrishnoyi-bezpeki-nacionalnoyi-policiyi-ukrayini) на Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України покладено серед іншого функції із забезпечення заходів внутрішньої безпеки при процедурах конкурсного відбору на посаду поліцейських шляхом надання керівникам довідкової інформації у вигляді рекомендацій по суті рішення про доцільність призначення кандидатів на посади, прийняття на службу осіб, які раніше проходили службу в системі органів внутрішніх справ .

Також пунктом 8 розділу II протоколу наради керівництва Національної поліції України №46 від 21.12.2022 було ухвалено, що здійснення набору нових та поновлених в посадах колишніх поліцейських здійснювати виключно за попереднім погодженням з Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України (а.с.117-119).

Втім суд зауважує, що реалізація таких повноважень Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо погодження призначення осіб на вакантні посади може здійснюватися лише відповідно до положень спеціального Закону Закону України «Про Національну поліцію», а також Порядку №1631, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Однак, варто відмітити, що серед підстав за яких п е р е м о ж ц ю конкурсу може бути відмовлено у призначенні на службу до поліції, які передбачені розділом ХІ Порядку №1631, або ж серед підстав за яких особу не може бути прийнято на службу в поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» такої підстави, на яку посилається представник відповідача, вказаними нормативно-правовими актами не передбачено.

Натомість частиною 3 статті 50 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається з а к о н о м та іншими н о р м а т и в н о - п р а в о в и м и актами.

А згідно із п. 2 розділу IV Порядку № 1631 кандидати, які відповідають вимогам частин першої, третьої статті 49 Закону України «Про Національну поліцію», допускаються до конкурсу.

Тобто, з системного аналізу положень Закону України Про Національну поліцію та Порядку №1631 вбачається, що спеціальна перевірка і є саме тим етапом, де Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України може подавати свої заперечення щодо конкретних осіб та давати оцінку їм, як кандидатам на посаду поліцейського та за результатами яких і може прийматись рішення щодо не допуску кандидата до конкурсу, або ж для відмови у призначенні на посаду, але у випадку якщо виявлено за результатами спеціальної перевірки обмеження, пов`язані зі службою в поліції, визначених Законами України Про національну поліцію Про запобігання корупції та іншими законами України (розділ ХІ Порядку №1631). Про будь-які такі обмеження щодо позивача ні Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України у своєму листі (а.с.70), ні відповідач у відзиві не наводять.

Будь-яких доказів, що позивач не пройшов спеціальну перевірку відповідачем суду також не надано. Натомість матеріалами справи підтверджено, що позивач за результатами перевірки анкетних даних та документів був визнаний таким що відповідає вимогам обраної вакансії та допущений до подальших етапів конкурсу (а.с.10).

Більше того, комісією за результатом розгляду документів, які подані позивачем особисто та службою кадрового забезпечення зазначено, що компрометуючої інформації при проведенні перевірки, передбаченої Законами України «Про запобігання корупції» та «Про Національну поліцію» на позивача не надійшло (а.с.23зворот), та комісією ОСОБА_1 рекомендований на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції.

Будь-яких інших етапів перевірки вже після визнання особу переможцем конкурсу ні Закон України «Про Національну поліцію», ні Порядок №1631, крім виключного переліку підстав для відмови у призначенні на посаду переможцю конкурсу, передбачених Розділом ХІ Порядку №1631, не визначають.

А відтак вказані доводи представника відповідача не спростовують висновок суду про протиправну бездіяльність відповідача, яка встановлена судом у цьому рішенні.

Окремо, не приймаючи до уваги зазначені вище доводи представника відповідача, судом також враховано, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях напрацював критерії, за якими втручання в особисте життя є порушенням прав людини у розумінні статті 8 Конвенції. Так, у пункті 266 рішення ЄСПЛ від 17 жовтня 2019 року у справі Полях та інші проти України (заява № 58812/15 та 4 інші заяви) зазначено, що втручання відповідає статті 8 Конвенції лише, якщо воно здійснювалося згідно із законом і було необхідним у демократичному суспільстві для досягнення однієї або більше цілей, зазначених у пункті 2 цієї статті Конвенції.

Професія є складовою права на приватне життя, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ. Зокрема, у пункті 165 рішення від 09 січня 2013 року у справі Олександр Волков проти України (заява № 21722/11) ЄСПЛ зазначив, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру (див. рішення від 07 серпня 1996 року у справі С. проти Бельгії (С. v. Belgium), пункт 25, Reports1996-III). Стаття 8 Конвенції захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом (див. рішення від 29 квітня 2002 року у справі Прітті проти Сполученого Королівства (Pretty v. The UnitedKingdom), заява № 2346/02, пункт 61, 2002-III).

Поняття приватне життя в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Урешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі Нємець проти Німеччини (Niemietz v. Germany), пункт 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на приватне життя (див. рішення у справах Сідабрас та Джяутас проти Литви (Sidabras and Dziautas v. Lithuania) (), заяви № 55480/00, 59330/00, пункт 47, ECHR 2004-VIII та Бігаєва проти Греції (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пункти 22-25, від 28 травня 2009 року). Схожим чином, звільнення з посади було визнане втручанням у право на повагу до приватного життя (див. рішення від 19 жовтня 2010 року у справі Озпінар проти Туреччини (Ozp.nar v. Turkey) (), заява № 20999/04, пункти 43-48). Насамкінець, стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах Пфайфер проти Австрії (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, пункт 35, від 15 листопада 2007 року та А. проти Норвегії (А. v. Norway), заява № 28070/06, пункти 63, 64, від 09 квітня 2009 року).

Тому обмеження, що накладаються на доступ особи до посади, публічний конкурс на заміщення якої ця особа перемогла, можуть розглядатися як втручання у приватне життя, якщо такі обмеження не здійснювалися згідно із законом та не були необхідними у демократичному суспільстві в розумінні статті 8 Конвенції.

Беручи до уваги таке трактування ЄСПЛ статті 8 Конвенції, суд висновує про часткове втручання відповідача у приватне життя позивача, оскільки ОСОБА_1 мав законні очікування на працевлаштування на посаду за наслідком проведеного конкурсу після визнання його переможцем. Однак унаслідок протиправної бездіяльності відповідача процедура його призначення не відбувається протягом тривалого часу, за відсутності правомірних на це підстав.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності. Установлена правова процедура як складова принципів законності та верховенства права є важливою гарантією зовнішньої форми поведінки з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до заінтересованої особи.

Що ж стосується способу захисту у цій справі та, зокрема, вимоги про визнання протиправної бездіяльності саме про непризначення на спірну посаду та зобов`язання відповідача прийняти рішення за результатом проведеного конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 саме про призначення на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області слід зазначити таке.

Зобов`язання судом відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав. У той же час суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

За обставин цієї справи судом враховано, що відповідачем за результатом проведення конкурсу не було прийнято жодного рішення (про призначення чи відмову у призначенні на посаду), за таких обставин, суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність саме щодо непризначення позивача на спірну посаду та зобов`язання прийняти рішення за результатом проведеного конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 саме про призначення на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Сумській області є передчасними та не підлягають задоволенню.

Однак, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами проведеного конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача прийняти рішення за результатами проведеного конкурсу №5982, у зв`язку з чим, суд з урахуванням ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами проведеного конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача прийняти рішення за результатами проведеного конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду.

При прийнятті такого рішення відповідач має врахувати висновок суду, зроблений у цьому рішенні зокрема з приводу того, що не погодження Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України призначення переможця конкурсу на вакантну посаду за відсутності обставин, передбачених розділом ХІ Порядку №1631, не може бути підставою для відмови у призначенні на посаду переможцю конкурсу.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00грн. та судового збору у розмірі 1073,60грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 15 червня 2022 року у справі № 280/8547/20.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.24-25, 52-53), професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатським об`єднанням "Веріта Груп" в особі керуючого - адвоката Молібог Юлії Миколаївни (далі - адвокат, Молібог Ю.М.).

Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано попередній розрахунок суми судових витрат з визначенням суми судового збору в 1073,60грн. та витрат на професійну правничу допомогу в 15000,00грн., договір про надання правничої допомоги в адміністративній справі, укладеного 04.01.2023 між адвокатським об`єднанням "Веріта Груп" в особі керуючого адвоката Молібог Ю.М. та позивачем (далі -Договір), меморіальний ордер від 11.01.2023 на суму 15000,00грн. та ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Так, згідно п.п.1 Договору адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси позивача в суді та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма, без обмежень, правами представника, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, у зв`язку із зверненням позивача до Сумського окружного адміністративного суду під час розгляду справи про визнання протиправною відмови та скасування, зобов`язання призначити на посаду.

Згідно п.п.4.2 Договору всього гонорар Адвокатського об`єднання складає 15000 грн. та складається із вартості складання та подання позовної заяви до суду, формування та завіряння додатків до позову, участь у судових засіданнях (у випадку призначення справи до судового розгляду в судовому засіданні), складання відповіді на відзив, направленні запитів, формування розрахунків до позову. При визначенні розміру гонорару також враховуються терміновість надання адвокатських послуг та важливість справи для сторони. Гонорар сплачується на підставі рахунку. По факту надання послуг в п о в н о м у о б с я з і сторонами складається та підписується акт виконаних робіт (наданих послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що адвокатом Молібог Ю.М. на виконання умов Договору складено та підписано позовну заяву у цій справі, також складено відповідь на відзив та пояснення (а.с.46, 78, 110).

Згідно меморіального ордеру від 11.01.2023 позивачем сплачено за правничу допомогу у справі №480/199/23 15000,00грн. (а.с.53).

Представник відповідача, заперечуючи проти відшкодування правничої допомоги зауважує, що позивачем не надано акту виконаних робіт.

Однак, не надання такого акту не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, оскільки за Договором акт виконаних робіт (наданих послуг) складається та підписується сторонами саме по факту надання послуг у п о в н о м у о б с я з і. Втім складання такого акта не впливає на розмір визначеного сторонами Договору гонорару з огляду на виконаний адвокатом обсяг робіт, згідно Договору, що підтверджений матеріалами справи.

У той же час, проаналізувавши зроблений представником позивача зміст поданої заяви та наданих доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, заперечення відповідача щодо суми судових витрат, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, суд частково погоджується із запереченнями відповідача та відмічає, що такі види робіт як подання позовної заяви до суду, формування та завірення додатків до позову взагалі не є юридичними послугами та не потребують спеціальних професійних навичків, відповідно не підлягають відшкодуванню.

Крім того матеріали справи не містять адвокатських запитів поданих саме адвокатом Молібог Ю.М., направлення яких включається до розрахунку суми гонорару, натомість надано копії адвокатських запитів подані іншими адвокатами-Зражевським Є.Ю, (копія запиту від 08.01.2023 вих. №01-08/23-01), ОСОБА_2 (копія запиту від 28.12.2022, від 04.01.2023). Однак доказів того, що ці запити зазначеними адвокатами були подані саме на виконання Адвокатським об`єднанням «Веріта Груп» умов договору від 04.01.2023, суду надано не було (а.с.52).

Таким чином, з урахуванням ч а с т к о в о г о задоволення позовних вимог, досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи складність справи, критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, що підтверджені належними доказами, дійшов висновку про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 7500,00грн. та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, суд вважає за необхідне також стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 536,80грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції (а.с.7).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23,м. Суми,Сумська область,40030, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області , яка полягає у неприйнятті рішення за результатами проведеного конкурсу №5982 відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області прийняти рішення відносно ОСОБА_1 за результатами проведеного конкурсу №5982 у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 536грн.80коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2023.

Суддя І.Г. Шевченко