Справа № 260/563/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2023 року м. Ужгород№ 260/563/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача не з`явився;

представника відповідача - Зоркін Р.В.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо перегляду тривалості страхового стажу роботи ОСОБА_1 , а саме: виключення з розрахунку пенсії період роботи з 21.05.1995 по 01.10.1998; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи в Мукачівському ПТУ №7 (правонаступник ДНЗ «Мукачівський центр професійно-технічної освіти») на посаді слюсар сантехнічних робіт шостого розряду за період з 21.05.1995 по 01.10.1998 та здійснити перерахунок трудового стажу та перерахунок трудової пенсії з дня призначення пенсії із урахуванням зазначеного вище стажу.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду щодо перерахунку пенсії та зарахування до трудового стажу періоду роботи з 21.05.1995 по 01.10.1998. У відповідь на звернення органом Пенсійного фонду України повідомлено, що у зв`язку з переглядом тривалості страхового стажу роботи було виключено з розрахунку пенсії період роботи з 21.05.1995 по 01.10.1998. Вважає, що вказані дії органу Пенсійного фонду порушують його право на отримання пенсії у належному розмірі, а тому таке підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі з викликом сторін.

20 лютого 2023 року відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що з огляду на надходження достовірної довідки про заробіток ОСОБА_1 та враховуючи обставини, встановлені актом перевірки від 11.09.2020 пенсійну справу позивача було приведено у відповідність до чинного законодавстава (виключено безпідставно зарахований стаж та прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії). Надалі рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії було скасовано рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі №260/1013/21, проте вищезазначене рішення не містило зобов`язань здійснити зарахування до трудового стажу позивача період роботи з 25.05.1995 по 01.10.1998 з дня призначення пенсії із урахуванням зазначеного стажу, а тому дії відповідача є правомірними.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив з мотивів наведених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 09 квітня 2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як одержувач пенсії по віку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області була проведена перевірка факту роботи позивача та достовірності виданої Мукачівським професійно-технічним училищем № 7 довідки про заробітну плату № 81.

Актом № 454 від 11 вересня 2020 року встановлено, що ДНЗ «Мукачівський центр професійно-технічної освіти» є правонаступником Мукачівського ПТУ № 7. За результатами перевірки факту роботи та достовірності довідки про заробітну плату №81 виданої гр. ОСОБА_1 встановлено, що накази на прийом, звільнення позивача відсутні. Перевіркою встановлено наявність особових карток по нарахуванню заробітної плати за 1994-1995 роки гр. ОСОБА_1 , в яких значиться нарахування заробітної плати з липня по грудень 1994 року, з січня по квітень, серпень 1995 року. В особових картках по нарахуванню заробітної плати за 1996-1998 рр. особові картки по нарахуванню заробітної плати гр. ОСОБА_1 відсутні.

Внаслідок проведеної перевірки, 11 вересня 2020 року ДНЗ «Мукачівський центр професійно-технічної освіти» на підставі наявних первинних документів видано довідку № 374 про заробітну плату для обчислення пенсії позивача, на підставі чого прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №24 від 20 січня 2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі №260/1013/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю: 1) визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області №24 від 20 січня 2021 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій в розмірі 61633,32 грн.; 3) зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, що утримані відповідно до рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 24 від 20 січня 2021 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій.

Вищезазначене рішення відповідачем виконано, проте не здійснено нового перерахунку пенсії позивача та не поновлено йому страховий стаж з 21.05.1995 по 01.10.1998, хоча записи про нього наявні у трудовій книжці. Це і слугувало підставою для звернення з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637).

Згідно п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження стажу роботи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши законодавчі вимоги, що регламентують порядок обчислення страхового стажу для отримання пенсії, суд дійшов висновку, що трудова діяльність включається до такого в разі її належного документального підтвердження. При цьому, суд враховує те, що згідно із законодавчими нормами основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Ч.1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тому суд вважає, що відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 є належним доказом на підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 в Мукачівському ПТУ №7 (правонаступник ДНЗ «Мукачівський центр професійно-технічної освіти») з 21.05.1995 по 01.10.1998.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та ці записи не містять неправильних чи неточних даних.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що так як в особових картках по нарахуванню заробітної плати відсутні особові картки по нарахуванню заробітної плати за 1996-1998 рр., а також відсутні накази на прийом та звільнення позивача з Мукачівського ПТУ №7 (правонаступник ДНЗ «Мукачівський центр професійно-технічної освіти») це слугує підставою для виключення зарахованого страхового стажу позивача, оскільки це не може бути беззаперечним доказом того, що у спірний період позивач не працював взагалі.

Вищезазначене стосується також і акту перевірки №454 від 11.09.2020 про результати перевірки факту роботи та достовірності довідки про заробітну плату №81, виданої гр. ОСОБА_1 , оскільки таким виключно підтверджено факт відсутності на зберіганні в Мукачівському ПТУ №7 (правонаступник ДНЗ «Мукачівський центр професійно-технічної освіти») первинних документів за 1996 - 1998 роки або факт порушення оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. В свою чергу такі порушення не можуть бути беззаперечним доказом нездійснення особою трудової діяльності.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідності до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Водночас, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі № 826/7778/17.

Частиною 4 ст. 134 КАСУ передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду по справі №922/1964/21 від 16.11.2022 зазначає, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Вартість послуг була погоджена сторонами у Договорі про надання юридичних послуг МІ №01 від 25.12.2022 р., а факт надання послуг та прийняття такого виконання договору підтверджується Актом, підписаним сторонами договору.

У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що оплата за годину по наданих послугах визначається виходячи із розрахунку вартості послуг 2 000,00 гривень за 1 годину.

Відповідно до Акту здачі-приймання наданих послуг №1 від 25.01.2023 р. за Договором про надання юридичних послуг №01 від 25.12.2022 р., виконавець здав, а замовник прийняв юридичні послуги тривалістю 3 години вартістю 6 000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у Додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц зазначила: « 28. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.»

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При цьому суд зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Таким чином, відповідач, як особа, яка заперечує щодо зазначеного позивачем розміру витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 р. у справі №640/15803/19 та від 09.03.2021 р. у справі № 200/10535/19-а, від 21.01.2021 р. у справі №280/2635/204.

Як вже встановлено судом, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В той же час, представник відповідачів не довів, що понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката є явно неспівмірними з обсягом або якістю цих послуг, з реальними витратами адвоката на складання документів у справі, вчинення інших дій, які охоплюються поняттям правничої допомоги.

Разом з тим, на переконання суду, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи, їх розмір співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо виключення з розрахунку пенсії ОСОБА_1 страхового стажу роботи за період з 21.05.1995 року по 01.10.1998 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи в Мукачівському ПТУ № 7 (правонаступник ДНЗ "Мукачівський центр професійно-технічної освіти") на посаді слюсар сантехнічних робіт шостого розряду з 21.05.1995 року по 01.10.1998 року та здійснити перерахунок трудового стажу та перерахунок пенсії з дня призначення пенсії із урахуванням зазначеного вище трудового стажу.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень).

5. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 27.03.2023 року.