Справа № 200/10987/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року справа №200/10987/20-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 200/10987/20-а (головуючий суддя І інстанції Голошивець І.О.), складеного в повному обсязі 25 серпня 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення управління № 318 від 08.09.2020 про відмову позивачу у призначенні пенсії;

- зобов`язання відповідача зарахувати позивачу: до загального страхового стажу: періоди роботи по трудовій книжці серії НОМЕР_1 у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь» з 01.07.2015 по 31.01.2017 та 01.01.2020 по 22.04.2020; до роботи в райнах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців: періоди з 05.06.1992 по 30.06.1994 та 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком № 1 періодів роботи у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь» згідно довідки ОК-5 в системі персоніфікованого обліку з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020 та згідно довідки № 210 від 17.12.2019 з 02.04.2018 по 12.12.2019; до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь» згідно довідки № 202 від 02.12.2019 з 12.03.2007 по 11.05.2010;

- зобов`язання управління повторно розглянути заяву позивача від 04.09.2020 № 242 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку по списку № 1, відповідно до ст. 13, «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа № 1-5/2018.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року замінено відповідача по справі з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №318 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.09.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 наступні періоди роботи: до загального страхового стажу: з 01.07.2015 по 31.01.2017, з 05.06.1992 по 30.06.1994, з 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010; до пільгового стажу за списком №1 з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 02.04.2018 по 12.12.2019, з 13.12.2019 по 22.04.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2020 року за №242 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку по Списку №1, з урахуванням висновків суду у даній справі та із зарахуванням наступних періодів роботи позивача: до загального страхового стажу: з 01.07.2015 по 31.01.2017, з 05.06.1992 по 30.06.1994, з 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010; до пільгового стажу за списком №1 з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 02.04.2018 по 12.12.2019, з 13.12.2019 по 22.04.2020. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 200/10987/20-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивач не набула необхідного віку для призначення пенсії.

Вважає, що зобов`язання зарахувати спірні періоди роботи є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Спірні періоди не зараховані правомірно: через не прийняття даних трудової книжки, несплату страхових внесків, передчасність вимог

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

04.09.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою №242 через Вебпортал Пенсійного фонду України про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах за списком №1, відповідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви позивач надала наступні скановані копії документів: заяву про призначення пенсії; скановану копію, засвідчену відділом кадрів, трудової книжки серії НОМЕР_3 від 16.07.1987; скановані оригінали пільгових довідок, виданих ПрАТ «Азовелектросталь» №210 від 17.12.2019, №8 від 01.02.2018, №202 від 05.12.2019, які підтверджують пільговий характер роботи; свідоцтво про народження; скановані оригінали паспорту та ідентифікаційного номеру.

08.09.2020 рішенням №318 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного віку.

В зазначеному рішенні №318 від 08.09.2020, прийнятому Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, зокрема, зазначено, що згідно п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і з наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старше після досягнення ними такого віку: 45 років які народилися по 31.03.1970 року включно; відповідно до ч.1 ст.26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Розглянувши надані документи вирішено до стажу не зараховувати пільгову довідку: №210 від 17.12.2019 надану ПрАТ «Азовелектросталь» у зв`язку з тим, що в довідці вказане ім`я ОСОБА_2 , а в паспорті громадянина вказане ОСОБА_2 та довідка №202 від 05.12.2019 у зв`язку з тим, що в довідці відсутній штамп підприємства; у верхньому кутку також до загального стажу не зараховано періоди роботи по трудовій книжці серії НОМЕР_3 у зв`язку з тим, що в трудовій книжці вказане ім`я на російській мові ОСОБА_2 , а в паспорті на російській стороні ОСОБА_2 . На момент звернення 04.09.2020 ОСОБА_1 виповнилось 52 роки, загальний страховий стаж складає 21 рік 5 місяців 4 дні, пільговий стаж, що дає право виходу на пенсії зі зниженням пенсійного віку по списку №1 4 роки 16 днів. Враховуючи, що заявник не досягла віку передбаченого п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, їй було відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку на пільгових умовах.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком стажу позивача, рішенням №318 від 08.09.2020 про відмову в призначенні пенсії позивачу, відзиву на позовну заяву від 11.01.2021 позивачу не зараховано:

- до пільгового стажу за списком №1: період з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020, з 02.04.2018 по 12.12.2019 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до загального страхового стажу, період роботи з 01.07.2015 по 31.01.2017 (з 01.07.2015 по травень 2016 року нарахування заробітної плати позивачу не проводилось) з 01.06.2016 по 31.01.2017 підприємством ПрАТ «Азовелектросталь» проведено нарахування заробітної плати, але не сплачено страхові внески), з 01.01.2020 по 22.04.2020 (не є спірним та врахований управлінням до загального стажу), робота в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців: період роботи з 05.06.1992 по 30.06.1994 та з 01.07.1994 по 15.12.1995 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача).

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з повторним розглядом заяви позивача про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).

Положеннями пп. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судами встановлено, що, відповідно до наявних доказів в матеріалах справи, відповідач при розгляді заяви про призначення пенсії позивача, не зарахував їй до стажу наступні періоди роботи:

- до пільгового стажу за списком №1: період з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020, з 02.04.2018 по 12.12.2019 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до загального страхового стажу, періоди роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців: період роботи з 05.06.1992 по 30.06.1994 та з 01.07.1994 по 15.12.1995 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до загального страхового стажу, періоди роботи з 01.07.2015 по 31.01.2017 (з 01.07.2015 по травень 2016 року нарахування заробітної плати позивачу не проводилось) з 01.06.2016 по 31.01.2017 підприємством ПрАТ «Азовелектросталь» проведено нарахування заробітної плати, але не сплачено страхові внески).

Відповідачем не були зараховані вищенаведені періоди роботи позивача, внаслідок розбіжностей вказаних у трудовій книжці та документу що посвідчує особу позивача, в даному випадку паспорта громадянина України, а саме:

- в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 ім`я позивача вказано на російській мові - « ОСОБА_2 », в паспорті на другій сторінці паспорту (на російській стороні) « ОСОБА_2 ».

Українські записи особового імені ОСОБА_2 (паспорт, запис ОСОБА_1 ) та записи російською мовою ОСОБА_2 (зазначений паспорт, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (трудова книжка, запис ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Розбіжності в російських записах зумовлені поліваріантністю особових імен спільного етимологічного походження й виникли внаслідок документальної фіксації офіційних варіантів особового імені: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного висновку українські записи особового імені ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 , запис ОСОБА_1 ) та записи російською мовою ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 , запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (трудова книжка серії НОМЕР_3 запис ОСОБА_3 ) є ідентичними.

Окрім цього, в матеріалах справи є наступні документи, що підтверджують зміни прізвища позивача наявні на титульній сторінці трудової книжки:

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_5 видане від 14.10.1971 року;

- зміна прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.10.1987 року серії НОМЕР_6 (запис про зміну прізвища є на титульній сторінці трудової книжки позивача);

- зміна прізвища з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.09.1995 серії НОМЕР_7 (запис про зміну прізвища є на титульній сторінці трудової книжки позивача);

- зміна прізвища з ОСОБА_7 на ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові, виданим від 23.09.2002 серія НОМЕР_8 .

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення від 16.07.1987, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала:

- з 05.06.1992 по 30.06.1994 на підприємстві робочого постачання в ресторані мийником посуду, номера записів 7, 8 в трудовій книжці поряд із вказаними записами є відбиток печатки (на російський мові) «Министерство нефтяной промышленности т/о Ноябрськнефтегаз район Крайнего Севера», даний період був не зарахований відповідачем до загального страхового стажу;

- з 01.07.1994 по 15.12.1994 була переведена із «Заполярьенефть» (на російській мові) працювала прибиральником в магазині №48, номера записів 9,10,11 в трудовій книжці поряд із вказаними записами є відбиток печатки (на російський мові) «Отдел кадров Ямало-Ненецкий автономный округ Тюменская область, г. Ноябрськ, Акционерное общество открытого типа, Торговое предприятие Ноябрьторгнефть», даний період був не зарахований відповідачем до загального страхового стажу;

- з 13.05.2015 по 01.04.2018: працювала на ЗАТ «Азовелектросталь» (ЗАТ «Азовелектросталь» перейменоване в ПрАТ «Азовелектросталь»), з 12.05.2010 по 01.03.2016 працювала на посаді машиніста крана (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду, номера запису 21,22 в трудовій книжці; з 01.03.2016 по 21.01.2017 переведена у сталеливарний цех №701 машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих посадах) робіт 5 розряду за строковим договором, номер запису 23 в трудовій книжці; з 21.01.2017 по 10.10.2017 переведена у сталеливарний цех №701 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду, номер запису 24 в трудовій книжці; з 10.10.2017 по 01.04.2018 переведена до ливарного цеху №706 на формувально-заливну дільницю працівником крану (кранівником) зайнятому на гарячих ділянках робіт 5 розряду, номер запису 25 в трудовій книжці, даний період був не зарахований відповідачем до загального страхового стажу та пільгового стажу за списком №1;

- з 12.03.2007 по 11.05.2010 ЗАТ «Азовелектросталь», працювала в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стриженевих, землепідготовчих, обрубних, та очисних відділеннях в ливарному виробництві 5 розряду, номер запису 20 в трудовій книжці, даний період був не зарахований відповідачем до пільгового стажу за списком №2;

- з 02.04.2018 по 22.04.2020, ПрАТ «Азовелектросталь», працювала машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт, номер запису 26 в трудовій книжці, даний період був не зарахований відповідачем до пільгового стажу за списком №1.

Також, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), що сформована 19.10.2020 року та міститься в матеріалах справи, позивач з квітня 2011 року до квітня 2020 року працювала за професією, що обліковується за кодом підстави для обліку спецстажу - ЗПЗ013А1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №202 від 05.12.2019 та №7 від 01.02.2018, виданих ПрАТ «Азовелектросталь», які підтверджують що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ЗАТ «Азовелектросталь» в період з 12.03.2007 по 11.05.2010 в ливарному цеху №195 за професією машиніст крана (кранівник), зайнятий у формувальних, стрижньових, землепідготовчих, обрубувальних та очисних відділеннях. Професія віднесена до списку №2 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003.

Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №203 від 05.12.2019 та №8 від 01.02.2018, виданих ПрАТ «Азовелектросталь», які підтверджують що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ПрАТ «Азовелектросталь» в період з 12.05.2010 по 12.05.2015 в ливарному цеху №195, виконувала керування мостовим краном на гарячих ділянках робіт. За професією машиніст крана (кранівник) зайнятий на гарячих ділянках робіт. Професія віднесена до списку №1 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №210 від 17.12.2019, виданою ПрАТ «Азовелектросталь», яка підтверджує, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ПрАТ «Азовелектросталь» в період з 02.04.2018 по 12.12.2019 в сталеливарному цеху №706 виконувала керування мостовим краном на гарячих ділянках робіт, за професією машиніст крана (кранівник) зайнятий га гарячих ділянках робіт. Професія віднесена до списку №1 на підставі Постанови КМУ №461 від 24.06.2016.

Згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професії «машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт», віднесені до Списку №1, розділ XI, підрозділ 11.5а.

Згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року, професії «машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт», віднесені до Списку №1, розділ XI, підрозділ 5.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо зарахування до стажу роботи позивача за період з 05.06.1992 по 30.06.1994 роки та з 01.07.1994 по 15.12.1995 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в умовах та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей держави, на умовах укладених ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк більше 5-років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зарахувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пункту 3 Постанови Ради Міністрів СРСР № 148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зарахування одного року роботи за один рік та шість місяців запроваджено з 01.03.1960.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених пунктом 5 вищезгаданого Указу Президії Верховної Ради СРСР з п`яти до трьох років. Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, визначений Постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Вказаним Переліком, Тюменська область, Ямало-Ненецький автономний округ віднесено до складу районів Крайньої Півночі.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, до 01 січня 1991 року повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17 та від 07 лютого 2018 року у справі №590/871/17.

В трудовій книжці позивача, належно відображено спірний період роботи в умовах Крайньої Півночі, підтверджено пільгову роботу позивача з 05.06.1992 року по 30.06.1994 року, з 01.07.1994 року по 15.12.1995 року в районі Крайньої Півночі. Враховуючи, що судом доведено строк роботи позивача в районі Крайньої Півночі більше трьох років, а також належність трудової книжки позивачу, таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачем не був зарахований період роботи позивача, за пільговим обчисленням стажу роботи за списком №2, з 12.03.2007 по 11.05.2010 роки на підприємстві ПрАТ «Азовелектросталь» на посаді машиніста крана (кранівник) зайнятий на формувальних, стрижньових, землепідготовчих, обрубувальних та очисних відділеннях в ливарному виробництві 5 розряду в ливарному цеху №195.

Цей період роботи позивача підтверджується записом в його трудовій книжці №20 та довідкою №202 від 05.12.2019 наданою ПрАТ «Азовелектросталь», відповідно до якої ОСОБА_1 працювала машиністом крана (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижньових, землепідготовчих, обрубувальних та очисних відділеннях та виконувала керування мостовим краном у ливарному виробництві. Відповідно до зазначеної довідки вищезазначена професія віднесена до професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком 2 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року. Данна довідка видана на підставі атестації робочих місць відповідно до Наказу №297 від 20.07.2005 року.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідачем не був зарахований зазначений період роботи позивача у зв`язку з наступних причин: в довідці №202 від 05.12.2019 відсутній штамп підприємства у верхньому кутку; є розбіжності в імені заявника в трудовій книжці та паспорту, що посвідчує особу позивача.

Стосовно відсутнього штампу підприємства у верхньому кутку довідки, суд зазначає, що внесення записів до трудової книжки, оформлення та збереження первинних кадрових документів, видача довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній належить до обов`язків роботодавця, в даному випадку ПрАТ «Азовелектросталь». Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Період роботи позивача з 02.04.2018 по 12.12.2019 підтверджується записом №26 в трудовій книжці позивача та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №210 від 17.12.2019 виданою ПрАТ «Азовелектросталь», тому цей період також підлягає зарахуванню до пільгового стажу за списком №1.

Щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 13.05.2015 по 01.04.2018, як зазначає відповідач (з 01.07.2015 по травень 2016 нарахування заробітної плати позивачу не проводилось, за період з 01.06.2016 по 31.01.2017 проводилось нарахування заробітної плати, але страхові внески роботодавцем не сплачувались), суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

Несвоєчасне виконання роботодавцем обов`язку по своєчасній сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Розрахунок стажу (форма РС-право) свідчить, що пенсійний орган зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в ПрАТ «Азовелектросталь» з 28.05.2014 року по 30.06.2015року; з 01.02.2017 року по 01.04.2018 року; з 09.12.2019 року по 22.04.2020 зараховані до страхового стажу.

До спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1 ці періоди не зараховані.

Як зазначив відповідач, довідок на підтвердження пільгового стажу позивача за списком №1 за періоди з 13.05.2015 року по 01.04.2018 року, з 13.12.2019 року по 22.04.2020 року, позивачем надані до відповідача не були.

В трудовій книжці позивача містяться записи, відповідно до яких:

- №21 позивач з 12.05.2010 по 31.03.2011 працювала машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду на ЗАТ «Азовелектросталь»;

- №22 позивач з 01.04.2011 по 28.02.2016 працювала машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду на ПрАТ «Азовелектросталь»;

- №23 позивач з 01.03.2016 по 20.01.2017 переведена до сталеливарного цеху №701 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду за строковим трудовим договором;

- №24 позивач з 21.01.2017 по 09.10.2017 переведена до сталеливарного цеху №701 машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках 5 розряду;

- №25 позивач з 10.10.2017 по 01.04.2018 переведена до сталеливарного цеху №706 на формувально-заливну, машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду;

- №26 позивач з 02.04.2018 по 21.04.2020 робоче місце атестовано як машиніст крана (кранівник) зайнятий на гарячих ділянках робіт;

- №27 позивач з 22.04.2020 звільнена за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Враховуючи, що вищезазначені періоди праці позивача зазначені в трудовій книжці, вищезазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу за списком №1.

Щодо зниження пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020). У пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно пункту 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 45 років які народилися по 31 березня 1970 включно.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно визначення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначила, що «частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та висновки, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року поширюються на спірні правовідносини та підлягають застосуванню органами ПФУ.

Відповідно до приписів ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого було звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач має враховувати висновки, викладені судом у рішенні в даній адміністративній справі, щодо наявності підтвердження страхового стажу та пільгового стажу за списками №1 та №2 позивачу з зарахуванням визначеного судом періоду.

Статтею 58 Закону 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції паогоджує висновок суду першої інстанції що необхідності визнання дії відповідача протиправними, які відобразились у не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача: з 01.07.2015 по 31.01.2017, з 05.06.1992 по 30.06.1994, з 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010; до пільгового стажу за списком №1 з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 02.04.2018 по 12.12.2019, з 13.12.2019 по 22.04.2020, при розгляді її заяви, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку по списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що призвели до винесення рішення про відмову у призначенні пенсії. Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача від 08.09.2020 року № 318 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах по списку №1, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 200/10987/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць