Справа № 380/3645/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/3645/20 пров. № А/857/16719/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідачів - не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. про відмову у повороті виконання судового рішення в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спонукання до вчинення інших дій, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: Гулик А.Г.; час та місце ухвалення ухвали суду І інстанції: 15 год. 00 хв. 31.10.2022р. м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 03.11.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. в задоволенні заяви Галицької митниці Держмитслужби про поворот виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р. у справі № 380/3645/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спонукання до вчинення інших дій, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відмовлено (Т.5, а.с.160-163).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив заявник (відповідач по справі) Галицька митниця Держмитслужби, який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про поворот виконання рішення суду шляхом повернення стягнутих грошових сум, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про поворот виконання судового рішення (Т.5, а.с.168-181).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішенням касаційного суду, яке набрало законної сили, підтверджено правильність звільнення позивача із займаної посади, через що є відсутніми правові підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат.

По причині наведеного, апелянт в заяві про поворот виконання судового рішення просив винести ухвалу про поворот виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. у справі № 380/3645/20; додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021р. у справі № 380/3645/20; постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р. у справі № 380/3645/20; додаткової постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021р. у справі № 380/3645/20, та стягнути з ОСОБА_2 на користь Галицької митниці Держмитслужби наступні грошові кошти: 112627 грн. 12 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 2522 грн. 40 коп. судового збору; 3250 грн. витрат на професійну правничу допомогу (2000 грн. (згідно додаткового рішення суду першої інстанції) + 1250 грн. (згідно додаткової постанови суду апеляційної інстанції)).

Водночас, приписи ст.381 КАС України не стосуються повороту виконання рішення суду в частині витрат на професійну правничу допомогу, через що в розглядуваному випадку підлягала застосуванню ст.380 КАС України.

Окрім цього, суд проігнорував ту обставину, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою та не навів жодного обґрунтування такого висновку. Середній заробіток за час вимушеного прогулу не належить до заробітної плати та положення ст.381 КАС України щодо повороту виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають застосуванню.

Покликання суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати від 08.02.2022р. у справі № 755/12623/19, є помилковими, оскільки її висновки стосуються застосування ст.233 КЗпП України, а не ст.381 КАС України.

Представником позивача адвокатом Мельник Л.Я. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення, що відповідає усталеній судовій практиці по аналогічній категорії справ (Т.5, а.с.231-234).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. у справі № 380/3645/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р., задоволено позов ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС № 113-о від 13.04.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами згідно наказу № 169-о від 15.04.2020р.) та з урахуванням наказу № 255-о від 27.04.2020р. «Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС з 28.04.2020р.; стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 112627 грн. 12 коп., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, а також судовий збір у розмірі 2522 грн. 40 коп. (Т.3, а.с.225-233).

Відповідно до додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021р. стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. (Т.3, а.с.289-291).

На виконання вказаних судових рішень Галицька митниця Держмитслужби виплатила ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 112627 грн. 12 коп. (відповідно до платіжних доручень № 1766 від 27.07.2021р., № 2364 від 23.10.2021р.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3250 грн. (відповідно до платіжного доручення № 31127 від 28.12.2021р.) та судовий збір у розмірі 2522 грн. 40 коп. (згідно з платіжними дорученнями №№ 2381, 2382 від 22.10.2021р.).

Постановою Верховного Суду від 28.07.2022р. скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2020р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р. у справі № 380/3645/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову (Т.5, а.с.86-105).

12.09.2022р. Галицька митниця Держмитслужби звернулася до суду з заявою про поворот виконання судового рішення, яка обґрунтована тим, що заявником виплачено на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати. З огляду на скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р. заявник має право на повернення вказаних коштів на підставі ст.380 КАС України шляхом застосування повороту виконання судового рішення (Т.5, а.с.107-117).

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із змісту ст.ст.380, 381 КАС України, враховуючи ту обставину, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 380/3645/20 не були обґрунтовані повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання позивача повернути грошові кошти за скасованим судовим рішенням.

Стягнуті на користь позивача суми згідно рішення суду є коштами із виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому вони відносяться до заробітної плати у відносинах публічної служби, визначеного ст.381 КАС України.

Окрім цього, норма ст.381 КАС України передбачає заборону застосування повороту виконання до рішення про присудження виплати заробітної плати в цілому (крім випадків подання позивачем завідомо підроблених документів чи повідомлення завідомо неправдивих відомостей), в тому числі і в частині стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та на сплату судового збору. Більше того, приписами ст.139 КАС України встановлено заборону стягнення з фізичної особи на користь суб`єкта владних повноважень судових витрат (крім витрат, пов`язаних з залученням свідків та проведенням експертиз).

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції підставними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.380 КАС України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (частина друга).

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (частина третя).

Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина сьома).

Із змісту процесуального закону слідує, що поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2011р. у справі № 13-рп/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Статтею 381 КАС України встановлено особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ. Поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Аналіз наведеної норми передбачає обмеження на поворот виконання судового рішення в окремих категоріях справ:

про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи;

про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів;

рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.

У вказаних випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Додатково колегія суддів наголошує, що поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення, мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду в даній справі є визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Поворот виконання рішення у вказаній справі стосується, зокрема, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 112627 грн. 12 коп., а тому має здійснюватися з урахуванням особливостей встановлених положеннями ст.381 КАС України.

Процесуальним законодавством визначено необхідність встановлення обов`язкових умов, за яких можливо допустити поворот виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів.

При цьому, задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у справі про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо рішення суду, яке скасовано, було обґрунтовано на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Передумовою для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у такій справі є встановлення, чи судове рішення, яке скасовано, було обґрунтовано на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Отже, можливість повороту виконання судового рішення у справі присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби передбачена виключно в разі недобросовісних дій позивача (стягувача), згідно з якими скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Таким чином, самої лише обставини щодо скасування судового рішення щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є недостатньо.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р. у справі № 380/3645/20 обґрунтовані допущеними порушеннями закону під час вивільнення ОСОБА_1 із Львівської митниці ДФС.

Тобто, вказані судові рішення не ґрунтувалися на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих нею підроблених документах.

В свою чергу, вказані рішення судів скасовані судом касаційної інстанції не з підстав повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів, а з причин неправильного застосування судами при прийнятті рішень норм матеріального права.

Таким чином, судові рішення, які скасовані, не були обґрунтовані на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих нею підроблених документах.

Заява відповідача про поворот виконання рішення та матеріали справи також не містять будь-яких доказів чи відомостей, які подавались позивачем і в подальшому були визнані завідомо неправдивими чи підробленими.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для здійснення повороту виконання постанови суду про присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 112627 грн. 12 коп.

Стосовно належності середнього заробітку за час вимушеного прогулу до виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби, колегія суддів враховує наступне.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 08.02.2022р. у справі № 755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом ч.2 ст.235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто, в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки фактично є заробітною платою.

В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду враховується апеляційним судом під час вирішення питання про поворот виконання рішення суду і підстав відступу від неї колегія суддів не убачає.

Стосовно повернення сплачених заявником судових витрат колегія суддів наголошує на тому, що норма ст.381 КАС України передбачає заборону застосування повороту виконання до рішення про присудження виплати заробітної плати в цілому (крім випадків подання позивачем завідомо підроблених документів чи повідомлення завідомо неправих відомостей), у тому числі в частині стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та на сплату судового збору.

Водночас, приписами ст.139 КАС України встановлено заборону стягнення з фізичної особи на користь суб`єкта владних повноважень судових витрат (крім витрат, пов`язаних з залученням свідків та проведенням експертиз).

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Разом з тим, скасовуючи рішення судів, касаційний суд фактично не вирішував питання про зміну розподілу судових витрат, а наведені в ньому висновки стосувалися підстав для скасування додаткових рішень і постанови, які торкалися питання відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008р., і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п.51, від 15.09.2009р.). Також на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див. рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010р., і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, судом першої інстанції наведені достатні і вагомі підстави для відмови у задоволенні заяви Галицької митниці Держмитслужби про поворот виконання рішення суду, через що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. про відмову у повороті виконання судового рішення в адміністративній справі № 380/3645/20 залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 24.03.2023р.