Справа № 520/5417/22
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків

28 березня 2023 р. № 520/5417/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно на день звільнення з військової служби;

- стягнути за рахунок коштів Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 115 265 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять ) грн. 70 коп.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за речове майно) за період затримки розрахунку при звільненні з 23 лютого 2022 року та до дня повного розрахунку та виплати грошової компенсації за речове майно, з урахуванням розміру середньоденного грошового забезпечення обрахованого відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

В обґрунтування позову зазначив, що при проведенні розрахунків, військова частина НОМЕР_2 не здійснила виплату грошового забезпечення у повному розмірі в день виключення позивача зі списків особового складу, а саме не здійснила виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 115265,70 грн. відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 39 від 23.02.2021 року. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду провадження у справі №520/5417/22 було зупинено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду провадження у справі №520/5417/22 було поновлено.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача наголосив на тому, що у постанові №178 немає чіткого визначення цінової політики здійснення нарахування, таким чином законодавець делегував дані повноваження кожній структурі відповідно для відпрацювання чіткого алгоритму виплати грошової компенсації за речове майно, якими безпосередньо у Державній прикордонній службі України є накази АДПСУ від 11.02.2017 року №33, від 06.01.2018 року №30, від 30.01.2019 року № 22. Тобто при визначенні суми, що підлягає до виплати важливо звертати увагу на момент коли у військовослужбовця виникає право на отримання відповідного речового майна та ціна на дане майно в момент виникнення права відповідно до розрахунків, що затверджені наказами АДПСУ. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач наголосив на тому, що посилання відповідача на накази АДПСУ є безпідставними та такими, що не застосовуються в Міністерстві оборони України. Відповідачем не заперечується, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.02.2022 року №39 ним взято фінансове зобов`язання щодо виплати позивачеві грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 115265,70 грн., але відповідач до цього часу виплату не провів. Отже, права позивача є порушеними. На підставі викладеного позивач просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі того, що позивачем не сплачений судовий збір.

Суд наголошує, що відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір", суд за наявності підстав передбачених чинним законодавством може звільнити від сплати судового позивача.

Так приписами п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Судом на стадії відкриття провадження у справі встановлено, а також матеріалами справи підтверджено, що позивач, що позивач є учасником бойових дій, а отже має право на пільги встановлені п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі того, що позивачем не сплачений судовий збір не підлягає задоволенню.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст.258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що в період з 24.01.1994 по 23.02.2022 року позивач проходив військову службу в Збройних силах України.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 04.01.2022 року №1-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за статтею 26 частиною 5, пунктом 2 підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу.

Із списків частини позивач виключений з 21.02.2022 р. наказом командира в/ч НОМЕР_2 №39 від 23.02.2022 р., відповідно до якого військова частина провела з позивачем розрахунки по звільненню.

Але при проведені розрахунків, військова частина НОМЕР_2 не здійснила виплату грошового забезпечення у повному розмірі в день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, а саме не здійснила виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 115 265, 70 грн. відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №39 від 23.02.2021 року.

Позивач 24.02.2021 року звернувся до військової частини НОМЕР_2 з вимогою виплати грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Але відповідач у визначені законодавством строки відповідь не надав.

Позивач не погоджуючись із бездіяльністю відповідача та вважаючи свої права порушеними, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

По суті спірних вимог суд зазначає наступне.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Статтею 2 Закону передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 статті 3 Закону передбачає, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України, "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.09 № 1115/2009 відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" постановлено, затвердити Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

"Загальна частина п. 1 визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період".

Стаття 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України №2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі по тексту - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-3 Порядку№178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку №178).

Таким чином, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Згідно з абзацом 1 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно із наказом № 39 від 23.02.2022 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В наказі № 39 від 23.02.2022 року зазначено, що позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 115265,70 грн.

В даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість не отриманого речового майна.

Так, позивачем подано заяву до відповідача, в якій просив виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно.

Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Станом на час розгляду справи по суті сторонами не надано доказів виплати грошової компенсації позивачу за неотримане речове майно, з огляду на викладене, суб`єктом владних повноважень порушено право позивача, відтак судом вбачається протиправна бездіяльність відповідача, яка виразилась в невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна.

Щодо позовних вимог в частині стягнення за рахунок коштів Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 115 265 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять ) грн. 70 коп., суд зазначає, що належним способом захисту прав буде покладення обов`язку на відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна, в задоволенні вимоги про стягнення коштів належить відмовити.

Щодо позовної вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за речове майно) за період затримки розрахунку при звільненні з 23 лютого 2022 року та до дня повного розрахунку та виплати грошової компенсації за речове майно, з урахуванням розміру середньоденного грошового забезпечення обрахованого відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, з посиланням на постанову від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, зазначила що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оскільки сплата сум на момент розгляду даної справи ще не відбулась, що не дає змоги встановити розмір компенсації, яка буде нарахована за рішенням суду, тому на даний час неможливо обґрунтовано визначити суму відшкодування за час затримки розрахунку, застосувавши критерії, вказані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Отже, така вимога є передчасною, оскільки стягнення середнього заробітку стосується оспорюваної суми, а не нарахованої, тому не підлягає задоволенню.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 115 265 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять ) грн. 70 коп.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 березня 2023 року.

Суддя Н.А. Полях