Справа № 140/15210/20
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/15210/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вчинені на виконання рішення суду у справі № 140/15210/20 щодо нарахування та виплати доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

2) зобов`язати відповідача вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Заяву обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області по питанню нарахування та виплати пенсії, згідно вимог рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/15210/20, а саме чи застосовано при обрахунку пенсії мінімальну заробітну плату, як розрахункову величину.

Відповідач листом повідомив, що рішення виконано в повному обсязі, причому нарахування пенсійних виплат згідно вимог цього рішення проведено в розмірі двох прожиткових мінімумів, а не двох мінімальних заробітних плат.

Така аргументація щодо виконання вказаного рішення суду, на думку позивача, є безпідставною, оскільки рішення зобов`язує здійснити нарахування та виплату пенсії саме в розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Частиною першою статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до приписів частини п`ятої тієї ж норми, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Заяву розглянуто судом в письмовому провадженні.

Дослідивши вказану заяву, перевіривши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, при цьому суд виходить з такого.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо непроведення нарахування та виплати позивачу складових пенсії, а саме підвищення до пенсії та додаткової пенсії, передбачених статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та з 17 липня 2018 року по даний час; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, яка віднесена до категорії 3, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до вимог статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням раніше виплачених сум; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести позивачу з 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 140/15210/20 позов задоволено:

· визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ;

· зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 15 квітня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Водночас, суд звертає увагу на таке.

Рішення суду є завершальним окремим процесуальним актом у письмовій формі, у якому відповідно до положень чинного матеріального та процесуального закону застосовуються норми матеріального права до конкретних правовідносин, що були предметом адміністративного спору, в аспекті (не) задоволення позовних вимог.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, за частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України.

При цьому, рішення суду як завершальний акт, яким встановлюється імперативне правило поведінки для зобов`язаного учасника спірних правовідносин слід розглядати вцілому, оскільки резолютивна частина, яка безпосередньо встановлює правило поведінки, перебуває в нерозривному системному зв`язку із мотивами, якими суд керувався при вирішенні справи, та які наведені в мотивувальній частині рішення.

Застосування саме такого підходу до тлумачення рішення суду є гарантією того, що порушене право буде захищено не лише в ефективний спосіб, але й з дотриманням принципу верховенства закону.

Суд звертає увагу, що в мотивувальній частині судового рішення від 07.07.2021 в даній справі суд зазначає таке:

«Додатково суд звертає увагу, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, та за змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року».

Відтак, розмір підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, встановлюється із застосуванням, як розрахункової величини, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року, а не мінімальної заробітної плати.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, із застосуванням розрахункової величини в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

Частиною шостою статті 383 КАС України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

З урахуванням вищевикладеного заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду у справі № 140/15210/20, належить залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду у справі № 140/15210/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ф. А. Волдінер