Справа № 200/891/23
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року Справа№200/891/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, ), про визнання протиправними дії, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі-відповідач-2), в якій просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 1980 року по 20 вересня 1999 року та призначенні пенсії незаконними;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13 лютого 2023 року № 22 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального стажу роботи період роботи з 01 липня 1980 року по 20 вересня 1999 року та призначити пенсію з моменту набуття права на пенсію, тобто, з 08 лютого 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що маючи достатньо трудового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, звернувся за призначенням пенсії. Проте, рішенням відповідача № 2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу роботи, який дає право на вихід на пенсію за віком. Вважає зазначене рішення таким, що порушує його права, а тому звернувся до суду із даним позовом, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом термін від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останнє просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, який розглядав заяву позивача про призначення пенсії, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідно до вищезазначеного, Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області, який опрацьовував заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058. Згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 19 років 10 місяців 28 днів. Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області прийнято рішення від 13.02.2023 №22 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

Відповідачем № 2 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області до суду надано відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою від 06.02.2023 за призначенням пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058). Згідно статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, а саме: передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 року не менше 30 років. Згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 19 років 10 місяців 28 днів.

В трудовій книжці позивача наявні відомості про період роботи в колгоспі «Україна» за 1980-1999 рр., зокрема: встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість здійснених заявником вихододнів. Проте, взяти дані відомості до уваги при обчисленні загального трудового стажу, на думку відповідача №2, неможливо, оскільки вони не завірені належним чином, зокрема відсутній відтиск печатки господарства.

Відповідно до вищезазначеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області прийнято рішення від 13.02.2023 №22 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 06.02.2023 звернувся із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За наслідками розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 22 від 13.02.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

Згідно спірного рішення, до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.1980 в колгоспі Україна (трудова книжка колгоспника від 27.10.1980 серія НОМЕР_2 ), оскільки відсутня інформація про період та норму і відпрацьовані трудодні, відсутній запис про звільнення у зв`язку з призивом до армії, відсутній запис про вихід на роботу після служби, що є порушенням Інструкції.

Отже, зі змісту позовної заяви та відзивами на позов, спірним питанням у справі є правомірність винесеного рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) у статті 1 визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року Про трудові книжки колгоспників затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудової діяльності членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.

Відповідно до п. 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Згідно п. 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів №№ 1, 2 розділу Членство в колгоспі трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.07.1980 року по 20.05.1999 року позивач був членом Колгоспу Україна.
Згідно записів розділу Трудова участь в суспільному господарстві трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 :

- в 1980 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 136 людино-днів;

- в 1981 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 85 людино-дня;

- з 1981 року по 1983 рік позивач проходив службу в радянській армії;

- в 1983 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 115 людино-днів;

- в 1984 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 290 людино-днень;

- в 1985 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 324 людино-днів;

- в 1986 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 280 людино-днів;

- в 1987 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 287 людино-днів.

- в 1988 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 302 людино-днів.

- в 1989 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 305 людино-днів.

- в 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 280 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 296 людино-днів.

- в 1991 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 278 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 315 людино-днів.

- в 1992 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 279 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 279 людино-днів.

- в 1993 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 278 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 300 людино-днів.

- в 1994 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 278 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 282 людино-днів.

- в 1995 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 278 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 287 людино-днів.

- в 1996 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 295 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 290 людино-днів.

- в 1997 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 263 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 324 людино-днів.

- в 1998 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві становив 270 людино-днів, виконання річного мінімума трудової участі в суспільному господарстві склало 293 людино-днів.

Згідно записів розділу Відомості про роботу трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 позивач працював в Колгоспі Родина:

- №1 позивача з 01.07.1980 року прийнято шофером;

- №2 №3; служба в радянській армії з 24.04.1981 по 06.1983;

- №4 позивач продовжує працювати;

- №5 позивача з 08.06.1998 направлено слюсарем КЗС;

- №6 позивача з 14.04.1999 направлено на різні роботи;

-№7 з 20.05.1999 - вихід з членів колгоспу.

У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці щодо окремих періодів роботи позивача.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, які стосуються уточнюючих довідок щодо пільгового стажу.

Водночас, із записів трудової книжки колгоспника, суд встановив, що вони містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в господарстві та його виконання позивачем, а також посилання на первинні документи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні періодів роботи в Колгоспі Україна, мотивуючи це відсутністю інформації про період та норму і відпрацьовані трудодні, відсутністю запису про звільнення в зв`язку з призивом до армії, відсутністю запису про вихід на роботу після служби, оскільки відповідно до приписів ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, навіть за відсутності відомостей про поважність (неповажність) причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, відповідач мав врахувати цей час роботи за фактичною тривалістю, відомості про яку зазначено в розділі Трудова участь в суспільному господарстві трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду служби в радянській армії у 1981-1983 роках, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 вказаного Закону, одним з видів військової служби є строкова військова служба.

Також слід врахувати, що на період проходження позивачем військової служби чинним було Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Пунктом к частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

В спірних правовідносинах перебування позивача на військовій службі в армії підтверджується записами трудової книжки колгоспника та військовим квитком. Відповідно до п. 6 Порядку №637, для підтвердження військової служби […]: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, […]; довідки архівних і військово-лікувальних установ. […]

Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Водночас, матеріали адміністративної справи містять військовий квиток НОМЕР_4 на підтвердження дат періоду проходження позивачем служби в радянській армії в 1981-1983 роках.

Судом не встановлено, чи надавався військовий квиток відповідачу при зверненні з заявою про зарахування спірних періодів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Вказана норма кореспондує приписам п.п. 4.2., 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

З матеріалів адміністративної справи судом не встановлено, що відповідач витребував у позивача або від установ системи Міноборони документи на підтвердження проходження позивачем військової служби, вказане свідчить про передчасність прийнятого відповідачем рішення в частині незарахування періоду проходження військової служби.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, органом, який призначає пенсії є Пенсійний фонд.

Як встановлено, саме до повноважень Пенсійного органу віднесено вирішення питання щодо призначення пенсії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, слід зазначити, що суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії та самостійно призначити пенсію позивачу відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов до висновку, що рішення № 22 від 13.02.2023 прийнято не обґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 22 від 13.02.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву від 06.02.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1074,00 грн., судовий збір у сумі 537,00 грн. відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124, 125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, ), про визнання протиправними дії, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 22 від 13.02.2023 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії від 06.02.2023, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 537,00 грн. (п`ятсот тридцять сім гривень 00 копійок).

В частині інших позовних вимог, - відмовити.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 28 березня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко