Справа № 140/2466/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/2466/22 пров. № А/857/16625/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації,

суддя у І інстанції Воліндер Ф.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 20 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» (далі ТОВ «Спецкомунтех») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило

1) визнати протиправними та скасувати рішення про визначення коду товару (далі Рішення) Волинської митниці Державної митної служби України (далі Митниця):

- від 07 грудня 2021 року № KT-UA-2021;

- від 07 грудня 2021 року № KT-UA-2021;

- від 14 грудня 2021 року № KT-UA-2021;

2) визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі Картка відмови) Митниці:

- №UA205140/2021/003441;

- №UA205140/2021/003415;

- №UA205140/2021/005365.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року, залишеним без змін рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року, позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці Державної митної служби України про визначення коду товару від 07 грудня 2021 року №КТ-UA-2021 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07 грудня 2021 року №UA205140/2021/003435. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати в сумі 9 962,00 грн.

ТОВ «Спецкомунтех» подало до суду заяву щодо вирішення позовних вимог про визнання протиправними та скасування Рішень Митниці від 07 грудня 2021 року №КТ-UA-2021 та від 14 грудня 2021 року №КТ-UA-2021, а також Карток відмови №UA205140/2021/003441 та №UA205140/2021/005365.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 140/2466/19, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, заяву ТОВ «Спецкомунтех» щодо винесення додаткового рішення було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано Рішення Митниці від 07 грудня 2021 року №KT-UA-2021 та від 14 грудня 2021 року №KT-UA-2021, а також Карток відмови №UA205140/2021/003441 та №UA205140/2021/005365.

Стягнено на користь ТОВ «Спецкомунтех» судовий збір у сумі 9924,00 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Митниця не довела належними та допустимими доказами правомірність Рішень від 07 грудня 2021 року №KT-UA-2021 і від 14 грудня 2021 року №KT-UA-2021 та Карток відмови №UA205140/2021/003441 та №UA205140/2021/005365, які слід визнати протиправними та скасувати.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Митницею, яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог ТОВ «Спецкомунтех».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оспорювані рішення прийняті з урахуванням Закону України «Про Митний тариф України»; Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД) (затверджених наказом Державної митної служби України від 14 липня 2020 року № 256); наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 650 «Про затвердження Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України»; Правил 1 та 6 Основних Правил Інтерпретації (ОПІ) класифікації товарів; Пояснень до товарної позиції 8704 та 8705 за УКТ ЗЕД; Посилань на рішення про визначення коду товару на подібний товар ВТІ Consultation від 09 квітня 2015 року № DE22735/14-1; листа ДФС від 10 червня 2019 року №32270/5 щодо класифікації сміттєвозів; листа Всесвітньої митної організації (ВМО) від 07 червня 2019 року №19NL0138-AI щодо класифікації сміттєвозів; відомостей, зазначених у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що згідно з постановою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року у справі №826/10068/17 товарний код країни експортера може не співпадати з кодом класифікації такого товару в Україні з різних причин, зокрема помилки, або через право України на деталізацію коду товару на національному рівні. Згідно з частиною 1 статті 68 Митного кодексу України (далі МК) функції із забезпечення ведення УКТ ЗЕД покладені на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в Україні.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Спецкомунтех» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04 листопада 2021 року між TOB «Спецкомунтех» (Покупець) та NBC-Trucks GMBH (Німеччина) (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу №39/1-2021, за умовами якого Продавець зобов`язався продати Покупцю автомобіль вантажний сміттєвоз «MERCEDES- BENZ», ATEGO 1624, WDB9670271L929150, б/в, 2015 року випуску загальною вартістю 42000 євро. Товар поставляється на умовах DAP-Ягодин. Покупець здійснює оплату в євро шляхом перерахування грошей на рахунок продавця у формі 100% передоплати.

На виконання умов вказаного договору згідно з рахунком-фактурою від 17 листопада 2021 року №211143DB29150 TOB «Спецкомунтех» було поставлено сміттєвоз марки «MERCEDES- BENZ», модель: ATEGO 1624 Mullwagen, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 за ціною 42 000 євро.

Уповноваженою особою позивача з метою проведення митного оформлення вказаного транспортного засобу до Митниці було подано митну декларацію (далі МД) від 06 грудня 2021 року №UA205140/2021/103922, у якій заявлено товар №1 - моторні транспортні засоби спеціального призначення б/в: марка - «MERCEDES- BENZ», модель: ATEGO 1624 Mullwagen, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, № кузова (шасі) WDB9670271L929150, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм двигуна 7698 см3, потужність двигуна 175 кВт., категорія - N3, колісна формула: 2x6, маса в разі максимального завантаження 16000 кг, тип ТЗ: колісний транспортний засіб спеціального призначення, призначений виключно для механічного завантаження, перевезення та розвантаження твердих побутових відходів (сміттєвоз). На автомобіль встановлено пресувальний пристрій SKF12 та підйомний механізм SKF (які є невід`ємною частиною спецтехніки). Виробник: «MERCEDES-BENZ», торгівельна марка «MERCEDES-BENZ». Ціна товару зазначена у сумі 42000 євро, митна вартість 1 294 763,40 грн. У графі 33 МД вказано код відповідно до УКТ ЗЕД , що класифікується як «інші моторні транспортні засоби спеціального призначення».

Для проведення митного оформлення до вказаної МД додано:

зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 04 листопада 2021 року №39/1-2021;

рахунок-фактуру від 17 листопада 2021 року №211143DB29150;

свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29 квітня 2015 року WM801026 та № A 50225704;

платіжний документ, що підтверджує сплату вартості товару покупцем від 12 листопада 2021 року №Р002;

митну декларацію країни відправлення від 18 листопада 2021 року №21FRD356;

сертифікат відповідності колісного транспортного засобу від 03 грудня 2021 року №UA.005.128884-21;

лист TOB «Спецкомунтех» щодо технічних характеристик задекларованого транспортного засобу від 06 грудня 2021 року б/н, які зазначені в графі 44 МД.

07 грудня 2021 року Митницею прийнято Рішення №КТ-UA-2021, у якому імпортований позивачем транспортний засіб визначено як «машини для вивезення сміття, незалежно від того, обладнані вони навантажувальними, трамбувальними, демпфірувальними та іншими пристроями чи ні», а для графи 33 МД визначено код товару як .

При цьому Митницею прийнято Картку відмови №UA205140/2021/003441, у якій відповідач роз`яснив можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення після приведення МД до прийнятого рішення про визначення коду товару від 07 грудня 2021 року №КТ-UA-2021 і запропонував правильно заповнити графи 31, 33, 44, 47 в ЕМД.

Митне оформлення для випуску у вільний обіг товару за кодом УКТЗЕД, що визначений оскаржуваним Рішенням, було здійснено за МД від 13 грудня 2021 року №205140/2021/108506.

Окрім того, 04 листопада 2021 року TOB «Спецкомунтех» (Покупець) та Clean Mat Trucks B.V. (Продавець) уклали договір купівлі-продажу №40/1-2021, за умовами якого Продавець зобов`язувався продати Покупцю спеціальний вантажний автомобіль-сміттєвоз «DAF», модель: FA LF55, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , 2009 року виготовлення вартістю 16200 євро.

На виконання умов вказаного договору згідно з рахунком-фактурою від 12 листопада 2021 року №1011471 TOB «Спецкомунтех» було поставлено спеціальний вантажний автомобіль-сміттєвоз «DAF», модель: FA LF55, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , 2009 року виготовлення вартістю 16200 євро.

Уповноваженою особою позивача задля проведення митного оформлення вказаного транспортного засобу було подано до Митниці МД від 06 грудня 2021 року №UA205140/2021/108570, у якій заявлено товар №1 - моторні транспортні засоби спеціального призначення, б/в, марка «DAF», модель FA LF55, календарний рік виготовлення - 2009, модельний рік виготовлення - 2009, № кузова (шасі) XLRAE55GF0L3447189, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм - 6693 см3, потужність - 182 кВт, категорія - N3, колісна формула - 4x2, маса в разі максимального завантаження 16000 кг, тип ТЗ: колісний транспортний засіб спеціального призначення, призначений виключно для механічного завантаження, перевезення та розвантаження твердих побутових відходів. На автомобіль встановлено пресувальний пристрій VDK MOL та підйомний механізм VDK MOL (які є невід`ємною частиною спецтехніки). Виробник: «DAF», NL, торгівельна марка «DAF». Ціна товару - 16200 євро, митна вартість товару - 516 324,02 грн.

У графі 33 МД зазначено код товару відповідно до УКТ ЗЕД , що класифікується як «інші моторні транспортні засоби спеціального призначення».

Для проведення митного оформлення до вказаної МД додано:

зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 04 листопада 2021 року №40/1-2021;

рахунок-фактуру від 12 листопада 2021 року №1011471;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 24 березня 2009 року №А;

платіжний документ, що підтверджує сплату вартості товару покупцем, від 11 листопада 2021 року №Р001;

митну декларацію країни відправлення від 10 листопада 2021 року №21NLKVTP69APUQWD5;

лист TOB «Спецкомунтех» щодо технічних характеристик задекларованого транспортного засобу від 08 грудня 2021 року б/н, які зазначені в графі 44 МД;

довідку ТОВ «ДП-Стандартметрологія ООВ» №08.12.2021-54 від 08 грудня 2021 року.

14 грудня 2021 року Митницею прийнято Рішення №КТ-UA-2021, у якому визначено експортований позивачем транспортний засіб, як «машини для вивезення сміття, незалежно від того, обладнані вони навантажувальними, трамбувальними, демпфірувальними та іншими пристроями чи ні», а для графи 33 МД визначено код товару як .

При цьому Митницею прийнято Картку відмови №UA205140/2021/005365, у якій роз`яснено можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення після приведення МД до прийнятого Рішення від 14 грудня 2021 року №КТ-UA-2021. Запропоновано правильно заповнити графи 31, 33, 44, 47 в МД.

Митне оформлення для випуску у вільний обіг зазначеного транспортного засобу за кодом УКТЗЕД, що визначений оскаржуваним Рішенням, було здійснено за МД від 24 грудня 2021 року №205140/2021/116153.

TOB «Спецкомунтех» не погодилося із вказаними рішеннями Митниці та оскаржило їх до адміністративного суду.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК та іншими законами України.

У відповідності до приписів статті 67 МК Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.

В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів.

Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду.

Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Статтею 68 МК передбачено, що ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами частин 1 - 5 статті 69 МК товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, у суду першої інстанції були належні підстави для висновку про те, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає митну декларацію. Митний орган здійснює контроль за проведеною декларантом класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише у разі виявлення порушення правил класифікації з його боку. При цьому повноваження митного органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Порядок ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №428 (далі Порядок №428).

За приписами пунктів 2, 3 Порядку № 428 УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України», що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів.

УКТЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації (далі - Гармонізована система) з урахуванням Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі Комбінована номенклатура).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про Митний тариф України» митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Основними правилами інтерпретації УКТЗЕД (додаток до Закону України «Про Митний тариф України») передбачено, що класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється за такими правилами:

Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

(a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються (пункт 4 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД).

Згідно із пунктом 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Відтак, судом першої інстанції слушно зауважено, що при віднесенні товару до тієї чи іншої позиції слід виходити з більш конкретного опису товару, його характеристик та призначення.

Наказом Державної митної служби України від 14 липня 2020 року №256 було затверджено Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі Пояснення).

Відповідно до Пояснень до товарної позиції 8704 така має назву моторні транспортні засоби для перевезення вантажів, що використовувалися. До цієї товарної позиції включаються, зокрема:

звичайні вантажні автомобілі та автофургони (відкриті, з брезентовим верхом, закриті і т.п.);

автомобілі для доставляння товарів та автофургони усіх видів, автофургони для перевезення домашніх речей;

вантажні автомобілі з автоматичними розвантажувальними пристроями (з перекидним кузовом і т.п.);

автомобілі-цистерни (незалежно від того, обладнані вони насосами чи ні);

авторефрижератори або автомобілі з ізотермічними кузовами;

багатоярусні вантажні автомобілі для перевезення кислоти в суліях, балонів з бутаном і т.п.;

важкі вантажні автомобілі з низькорозташованими рамами і навантажувальними похилими трапами для перевезення танків, підіймачів або екскаваторів, електричних трансформаторів і т.п.;

вантажні автомобілі, спеціально призначені для перевезення свіжого бетону, крім бетономішалок товарної позиції 8705;

машини для вивезення сміття, незалежно від того, обладнані вони навантажувальними, трамбувальними, демпфірувальними та іншими пристроями чи ні.

Разом із тим, до товарної позиції 8705 (моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі) включається:

автомобілі вантажні аварійні, що являють собою автомобільні шасі з підлогою або без неї та обладнані підіймальними пристроями, такими як неповоротні крани, козли, блоки чи лебідки, і призначені для підіймання і буксирування транспортних засобів в аварійному стані;

автомобілі-насоси, обладнані насосом, як правило, з приводом від двигуна автомобіля (наприклад, пожежні автомобілі);

вантажні автомобілі, обладнані драбинами або підіймальними платформами для ремонту контактних підвісних мереж, вуличного освітлення і т.п.; вантажні автомобілі з регульованою стрілою і платформою для кінознімального чи телевізійного устаткування;

вантажні автомобілі, застосовувані для очищення вулиць, стічних канав, аеродромних злітно-посадочних смуг і т.п. (наприклад, автомобілі для прибирання доріг (підмітальні машини), автомобілі-розкидувачі, комбіновані підмітально-мийні машини та асенізаційні машини);

снігоочисні та снігоприбиральні машини з умонтованим устаткуванням; тобто автомобілі, створювані винятково для снігоприбирання і, як правило, з турбінами, обертальними лопатками і т.п., з приводом або від двигуна автомобіля, або від окремого двигуна. В усіх випадках змінне снігоочисне або снігоприбиральне обладнання всіх типів не включається до цієї товарної позиції (товарна позиція 8430), незалежно від того, подане воно змонтованим на автомобілі чи ні;

вантажні автомобілі-розкидувачі всіх видів з нагрівальним устаткуванням або без нього, з устаткуванням для розподілу гудрону або гравію, для сільськогосподарських цілей і т.п.;

автокрани, не призначені для перевезення вантажів, які складаються з автомобільного шасі, на якому постійно встановлена кабіна і поворотний кран. Проте вантажні автомобілі з самонавантажувальними пристроями не включаються до цієї товарної позиції (товарна позиція 8704);

автобурові (тобто вантажні автомобілі, обладнані вишкою в комплекті з краном, лебідками та іншими пристроями для буріння і т.п.);

вантажні автомобілі, обладнані штабелеукладачами (тобто рухомою платформою, виконаною рухомою на вертикальній основі, і яка, як правило, має привід від двигуна автомобіля). Проте до цієї товарної позиції не включаються самозавантажні автомобілі, обладнані лебідками, підіймальними пристроями і т.п., але призначені переважно для перевезення вантажів (товарна позиція 8704);

автобетономішалки, що складаються з кабіни та автомобільного шасі, на якому постійно змонтована бетономішалка, пристосована як для виготовлення, так і для перевезення бетону;

пересувні електрогенераторні агрегати, що складаються з вантажного автомобіля, на якому змонтований електрогенераторний агрегат, з приводом або від двигуна автомобіля, або від окремого двигуна;

автомобілі радіологічні (з рентгенівськими установками) (наприклад, обладнані медичним кабінетом, затемненим приміщенням і повним набором рентгенівського устаткування);

пересувні клініки (медичні або стоматологічні) з операційною, устаткуванням для анестезування та іншою хірургічною апаратурою;

автомобілі-прожектори, що мають прожектор, змонтований на автомобілі, причому живлення звичайне здійснюється від генератора, який має привід від двигуна автомобіля;

автофургони для позастудійного радіомовлення та телемовлення;

автофургони телеграфні, радіотелеграфні чи радіотелефонні, приймальні та передавальні; радіолокаційні автоустановки;

іподромні автофургони, обладнані лічильними машинами для автоматичного підрахунку виграшів на перегонах;

пересувні лабораторії (наприклад, для контролю експлуатаційних характеристик сільськогосподарських машин);

випробувальні вантажні автомобілі з реєструвальними приладами для визначення тягових зусиль автомобілів, які буксирують їх;

пересувні хлібопекарні з повним устаткуванням (тістозамішувач, піч і т.п.); польові кухні;

автомобілі-майстерні, обладнані різними верстатами та інструментом, зварювальними пристроями тощо;

пересувні банки, пересувні бібліотеки і пересувні автовиставки для демонстрації товарів.

Відповідно до визначення понять, що наведені у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу);

транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо);

транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо);

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу).

Як свідчать матеріали справи, декларантом позивача при поданні відповідачу під час проведення митних процедур МД від 06 грудня 2021 року №UA205140/2021/103922 та від 13 грудня 2021 року №UA205140/2021/108570 у графі 33 було зазначено код товару , що згідно з УКТЗЕД відповідає товару «інші моторні транспортні засоби спеціального призначення».

Разом із тим, Митницею у оспорюваних Рішеннях імпортовані позивачем автомобілі класифіковано за кодом згідно з УКТЗЕД, як моторний транспортний засіб для перевезення вантажів, з повною масою транспортного засобу понад 20 т, що використовувалися, інші з поршневим двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням.

На підставі наведених правових норм та встановлених фактичних обставин суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що класифікація імпортованих позивачем транспортних засобів за кодом згідно з УКТЗЕД є безпідставною, оскільки характеристика імпортованих TOB «Спецкомунтех» транспортних засобів повністю відповідає вимогам пояснень до товарної позиції 8705 УКТЗЕД в частині класифікації товару у митному відношенні, а саме «машини для вивезення сміття, незалежно від того, обладнані вони навантажувальними, трамбувальними, демпфірувальними та іншими пристроями чи ні».

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання щодо відшкодування ТОВ «Спецкомунтех» витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Питання судових витрат під час розгляду та вирішення адміністративної справи регламентовано статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Окрім того, за змістом частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказував, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 цього рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18, від 19 грудня 2019 у справі № 520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18 вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги-домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI).

За змістом статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Згідно із визначенням, наведеним у статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено не лише те, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також і те, що за конкретних обставин справи витрати сторони на правничу допомогу були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як слідує з матеріалів справи, професійна правнича допомога у цій справі на стадії апеляційного розгляду надавалася позивачу адвокатом Хомич О.В. на підставі додаткової угоди №01/01-12 від 30 грудня 2022 року до договору про надання правової допомоги №01/01-12 від 01 грудня 2021 року, згідно з умовами якого адвокат зобов`язувався підготувати та подати відзив на апеляційну скаргу Митниці у справі № 140/2466/22 на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року. Загальна вартість виконаних робіт оцінена у 5000 грн.

При цьому на підтвердження понесених витрат ТОВ «Спецкомунтех» надано акт здачі-прийняття виконаних робі (надання послуг) № 6/01/01-12 від 04 січня 2023 року та квитанцію № № 6/01/01-12 від 04 січня 2023 року про отримання адвокатом коштів у сумі 5000 грн за вказані послуги.

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу та фактичні обставини справи, апеляційний суд зазначає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просив йому відшкодувати, є значно завищена.

Апеляційний суд враховує те, що надані адвокатом послуги в суді апеляційної інстанції, а саме підготовка та подання відзиву на апеляційні скарги, охоплюється загальною діяльністю адвоката, як представника у справі, та не потребують значних зусиль та затрат часу з огляду на обізнаність його із обставинами справи та необхідною нормативною базою, а сам відзив на апеляційну скаргу відповідача фактично дублює мотиви, викладені у позові та оскаржуваному судовому рішенні про його задоволення.

Таким чином, заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 5000 грн є необґрунтованою, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з Митниці таких витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу їх розподілу.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, на користь ТОВ «Спецкомунтех» слід стягнути 2000 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Окрім того, на підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з Митниці несплачений при зверненні до апеляційного суду судовий збір, сплата якого не була проведена при поданні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 140/2466/22 без змін.

Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» (, вул. Карпенка Карого, 10, м. Луцьк, Волинська область, 43005) за рахунок Волинської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВН 43958385, вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Ковельський район, Волинська область, 44350) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з Волинської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВН 43958385) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 14886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн на рахунок Державної судової адміністрації України за реквізитами: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу *;101; (код платника за ЄДРПОУ, судовий збір, стягнутий з Військової частини НОМЕР_3 на користь держави, за рішенням № 140/16605/21).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк