Справа № 240/20245/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/20245/21
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.
27 березня 2023 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С.
суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене протоколом від 25.10.2017 №8 в частині зняття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 з 21.12.2011 в загальній черзі та з 17.06.2015 в першочерговій черзі.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 08.11.2022 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки позивача було переведено з військової частини № НОМЕР_2 для подальшого проходження служби до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, тобто до іншого місця служби, в іншу місцевість, тому рішення відповідача про зняття позивача з квартирного обліку прийнято правомірно.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що тільки після скасування протоколу від 25.10.2017 №8 в частині зняття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, відповідач направить облікову справу про зарахування на квартирний облік до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з особовою справою для зарахування квартирний облік.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що оскільки позивач був переведений для проходження служби до іншої військової частини до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, його було знято з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військову службу у військовій частина НОМЕР_1 до 20.10.2017.
Під час проходження служби позивач перебував у військовій частині НОМЕР_1 на обліку осіб, які потребують поліпшенню житлових умов, з 21.12.2011 в загальній черзі та з 17.06.2015 в першочерговій черзі.
Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.
Наказом директора кадрової політики Міністерства оборони України від 06.10.2017 №210 позивача призначено для подальшого проходження служби до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у зв"язку з чим він вибув до нового місця служби та був виключений зі списків особового складу в/ч з 20.10.2017.
За період проходження служби у Житомирському гарнізоні забезпечений службовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не заперечуються.
Відповідно до п.2 витягу з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2017 постановлено зняти з квартирного обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов підполковника ОСОБА_1 складом сім`ї дві особи, у зв`язку з направленням до нового місця служби.
У листі від 14.07.2021 №2147 відповідач повідомив позивачу, що у зв`язку з вибуттям до нового місця служби, рішенням житлової комісії від 25.10.2017 позивача було виключено зі складу житлової комісії та знято з квартирного обліку. Житлову справу було направлено до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил , одразу після виключення зі списків особового складу військової частини.
Позивач вважаючи рішення житлової комісії про зняття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному КМУ.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Відповідно до ч.9 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за військовослужбовцями, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на військову службу. Такі військовослужбовці не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та зараховані на квартирний облік у військовій частині за місцем проходження служби.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.06 № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (Порядок), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Згідно п. 22 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
У відповідності до п.24 Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Згідно до пункту 32 Порядку черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 р. за № 24/20337, затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція).
Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до вимог чинного законодавства (п.1.5 Інструкції).
Відповідно до п.1.6 Інструкції, з метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), гарнізонах створюються житлові комісії.
При цьому, згідно п.1.11 Інструкції, усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.
Рішення житлової комісії оформлюється у вигляді протоколу, який підписується головою і членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та затверджується командиром військової частини не пізніше ніж через 10 днів з дня проведення засідання житлової комісії. Підпис командира військової частини засвідчується гербовою печаткою військової частини.
При цьому, командири (начальники) військових частин, які затверджують рішення житлових комісій, зобов`язані в межах компетенції перевіряти законність прийнятих житловою комісією рішень. Рішення житлових комісій може бути: переглянуто житловою комісією, яка прийняла це рішення, або її правонаступником з підстав, передбачених законодавством та цією Інструкцією; оскаржено до суду (п.10.15 Інструкції).
Відповідно до п.10.11 Інструкції до повноважень житлової комісії військової частини належать, в тому числі, зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Водночас, за правилами пункту 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.06 № 1081, військовослужбовці знімаються з обліку, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.
Також, згідно до п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.11 № 737, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 р. за № 24/20337, чинної на час прийняття оскаржуваного рішення, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі, зокрема, переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником.
Тобто, ні Порядок № 1081, ні Інструкція № 737 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачають можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
Разом з тим, відповідно до Інструкції №737 (чинній на момент зняття позивача з квартирного обліку) військовослужбовці знімаються з квартирного обліку з метою подальшого зарахування на квартирний облік за новим місцем проходження військової служби у разі переведення та переїзду до іншого місця проходження служби, в іншу місцевість.
Крім того, згідно з ст.40 Житлового кодексу України громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у військовій частина НОМЕР_1 до 20.10.2017, де був постановлений на облік осіб, які потребують поліпшенню житлових умов, з 21.12.2011 в загальній черзі та з 17.06.2015 в першочерговій черзі.
Наказом директора кадрової політики Міністерства оборони України від 06.10.2017 №210 позивача призначено для подальшого проходження служби до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у зв`язку з чим він вибув до нового місця служби та був виключений зі списків особового складу в/ч з 20.10.2017.
Відповідно до п.2 витягу з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2017 постановлено зняти з квартирного обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов підполковника ОСОБА_1 складом сім`ї дві особи, у зв`язку з направленням до нового місця служби.
При цьому, оскільки судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечуються, що позивача переведено з військової частини № НОМЕР_2 для подальшого проходження служби до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, тобто до іншого місця служби, в іншу місцевість, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення відповідача про зняття позивача з квартирного обліку прийнято правомірно. Відтак, правові підстави для його скасування у суду були відсутні.
Разом з тим, суд першої інстанції звертав увагу, що враховуючи предмет спору, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки фактично доводи зводяться до протиправності дій щодо не направлення відповідачем облікової справи позивача до нового місця служби для постановлення там на квартирний облік.
При цьому, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем облікової справи позивача, після зняття його з квартирного обліку, до нового місця служби. Відповідач вказує на направлення облікової справи.
Водночас, судом першої інстанції також вживалися заходи для отримання доказів по справі , в тому числі, у відповідача. Зокрема, у листі від 31.05.2022 позивачу було запропоновано надати докази на підтвердження того, що до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України не надходила облікова справа та докази не перебування на квартирному обліку за новим місцем служби. Разом з тим, зазначених доказів позивач суду не надав.
Доводи апеляційної скарги щодо зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 поновити його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 з 21.12.2011 в загальній черзі та з 17.06.2015 в першочерговій черзі, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом не встановлено наявності підстав для визнання протиправним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2017 №8 в частині зняття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Крім того, позивач не проходить військову службу у частині НОМЕР_1 , оскільки був переведений до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Також встановлено, що відповідно до наказу начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.11.2018 №323 позивача звільнено зі служби та виключено зі списків особового складу Центру з 06.11.2018 та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача поновити позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 з 21.12.2011 в загальній черзі та з 17.06.2015 в першочерговій черзі.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.