Справа № 480/2511/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
27 березня 2023 року Справа № 480/2511/23
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної Прикордонної служби України, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2018 року індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року;
- зобов`язати Адміністрацію Державної Прикордонної служби України нарахувати та„ виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Також до позову представником позивача додано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій просив поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 з позовною заявою до Адміністрації Державної Прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Заява обгрунтовується тим, що відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Закон № 2352-ІХ набув чинності 19.07.2022. При цьому у зазначеній статті роз`яснено, офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 слід дивитися в Рішеннях Конституційного Суду № 8- рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013, відповідно до якого - в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. При цьому у зазначеній статті роз`яснено, офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 слід дивитися в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013, відповідно до якого - в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Позивача виключено із списків особового складу військової частини та знято зі всіх видів забезпечення, при цьому позивачем не було одержано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а саме розрахунку індексації грошового забезпечення. А відтак, враховуючи зміни в законодавстві, той факт що позивач є необізнаний у змінах в законодавстві стосовно строків звернення до суду та з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя щодо захисту права на оплату праці в умовах воєнного стану, на думку представника позивача, строк звернення до суду підлягає поновленню.
Згідно з ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Між тим, розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо повернення позовної заяви, з огляду на таке.
У статті 160 КАС України перелічені вимоги до позовної заяви, зокрема, відповідно до п. 11 ч. 5 цієї статті Кодексу, в позовній заяві зазначаються власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Таке власне підтвердження міститься у позовній заяві поданої до суду засобами поштового зв`язку 17.03.2023 року адвокатом Єрьоміною Вікторією Анатоліївною (далі по тексту - ОСОБА_2 ) як представником ОСОБА_1 та зареєстрованої Сумським окружним адміністративним судом 23.03.2023 року.
Однак, з Автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду, судом встановлено, що адвокатом Єрьоміною Вікторією Анатоліївною від імені ОСОБА_1 вже подавалася позовна заява до Сумського окружного адміністративного суду з ідентичними позовними вимогами та до того самого відповідача.
Разом з позовною заявою представником позивача також було подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій просить поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 з позовною заявою до Адміністрації Державної Прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (далі - Заява). Обґрунтовуючи заяву, зокрема, зазначав, що відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Так, позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення, при цьому ним не одержано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а саме розрахунку індексації грошового забезпечення. Лише після отримання листа-відповіді від 12.01.2023 позивачу фактично стало відомо про порушення його прав. Крім того, у статті 233 КЗпП України роз`яснено, що офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 слід дивитися в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013, відповідно до яких в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року по справі № 480/1434/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії було залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.
При цьому, в даній ухвалі суд визнав вище зазначену причину пропуску строку звернення до суду неповажною, оскільки в зазначеній редакції частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладена внаслідок внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, при цьому позивача звільнено зі служби в березні 2018 року. Отже, на час звільнення позивача зі служби та виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення законодавчо не було передбачено одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. Крім того, в даній ухвалі суд зазначив, що рішення Конституційного Суду України, на які посилається позивач, стосувалися редакції частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України до внесення в неї змін на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-IX, яка передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно, посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України в обгрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду є некоректним.
На виконання вимог зазначеної ухвали від представника позивача адвоката Єрьоміної В.А. надійшла до суду заява про поновлення строку на звернення до адміністративного суду (далі Заява).
Проте, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року по справі №480/1434/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи було повернуто позивачу.
В даній ухвалі суд зазначив, що на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 02.03.2023 позивач надав суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, яка за змістом дублює подану разом із позовною заявою заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду, та в якій, однак, не зазначив підстави пропуску строку звернення до суду та не надав доказів поважності причин його пропуску. У свою чергу, обставини, на які позивач вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд визнав необгрунтовними.
В той же час, судом встановлено, що після прийняття Сумським окружним адміністративним судом ухвали від 07.03.2023 року по справі №480/1434/23, представником позивача ОСОБА_2 17.03.2023 року було повторно направлено до Сумського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку ідентичні за змістом позовну заяву разом із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначено ідентичні обставини та підстави пропуску строку звернення до суду (надійшла до суду 23.03.2023 року).
Суд зазначає, що вказаним у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду (поданій повторно до Сумського окружного адміністративного суду) обставинам та підставам пропуску строку звернення до суду, Сумський окружний адміністративний суд вже надавав оцінку з викладом своїх мотивів в ухвалах від 27.02.2023 року та від 07.03.2023 року по справі №480/1434/23. Однак, обставини, на які позивач вказував як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд визнав необгрунтовними.
При цьому, представник позивача - адвокат Єрьоміна В.А., замість того, щоб скористатися правом на апеляційне оскарження, у разі незгоди з ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року по справі №480/1434/23, повторно звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з ідентичною позовною заявою, без зазначення жодних нових, додаткових обставин, інших підстав, доказів в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Згідно з ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу положень п. 1 ч. 2 ст. 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
З огляду на вищевикладене, суд визнає повторну подачу представником позивача - адвокатом Єрьоміною Вікторією Анатоліївною до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви разом із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду як зловживання процесуальними правами, оскільки подано заяву для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Як зазначено в §§ 62 і 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі Miroпubovs та інші проти Латвії, поняття зловживання, згідно з п. 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, яке визнається загальною теорією права - тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, зловживанням є таке поводження позивача, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення і перешкоджає належній роботі суду або належному перебігу провадження.
Наведене дає суду підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків представником позивача.
При цьому суд враховує, що вказані дії вчинені представником позивача, який є адвокатом, а відтак, фахівцем в галузі права та особою, яка обізнана про процесуальні права і обов`язки.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 КАС України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
З огляду на те, що зловживання процесуальними правами представником позивача встановлено судом на стадії подачі позовної заяви, з метою не позбавлення права позивача на повторну подачу позовної заяви (допуск до правосуддя) після виправлення допущених помилок, суд доходить висновку, що позовна заява належить поверненню.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати дії представника позивача - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни щодо подання заяви, яка вже вирішена судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, зловживанням процесуальними правами.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу та представнику позивача, що повернення позовної заяви не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду, в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя В.О. Павлічек