Справа № 520/2955/22
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 р. Справа № 520/2955/22

Харківський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78,м. Харків,61002) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення №12 від 16.08.2021 управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо скасування дії довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_2 № 6327-, що отримана згідно чинного законодавства 21.01.2019;

- зобов`язати управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради видати довідку внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що під час оформлення статусу ВПО для своєї малолітньої дитини, нею було подано достовірні відомості, які відповідали фактичним обставинам та не перешкодили суб`єкту владних повноважень надати статус ВПО ОСОБА_1 та її малолітній дитині ОСОБА_2 . Позивач звернула увагу суду, що зареєстроване місце проживання її сім`ї є саме Донецька область, а в місто Харків позивач змушена була переїхати з початком АТО. При цьому, позивач вказує, що чинним законодавством України не обмежено громадян ані у виборі медичного закладу, який можна обрати для поставлення на облік по вагітності та пологам, ані у місці реєстрації шлюбу, а тому документи по вказаним обставинам, які були оформлені у м. Харкові не є достеменним доказом залишення ОСОБА_3 та її дочкою місця проживання у Донецькій області до моменту початку АТО. Відтак, рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради №12 від 16.08.2021 року щодо скасування дії довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_2 № 6327- не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та доставлена в електронний кабінет користувача 24.02.2022.

Представником відповідача через систему "Електронний суд" подано відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що ОСОБА_1 подала недостовірні відомості про дату та причину внутрішнього переміщення, оскільки з 2014 року перебувала на обліку в Управлінні за місцем проживання в м. Харкові за фактом отримання допомоги по вагітності та пологам, а тому станом на початок АТО уже проживала у м. Харкові з чоловіком та дочкою - ОСОБА_2 . Відтак, на думку, відповідача наявні підстави для скасування довідки ВПО ОСОБА_2 № 6327-, у зв`язку з подання її матір`ю недостовірних відомостей про місце проживання.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта позивача.

Позивачем до УСЗНА Київського району ХМР надано довідку КЗОЗ «Харківського міського пологового будинку № 1» від 14.02.2014 № 89 про перебування на обліку у зв`язку з вагітністю за фактом перебування в АДРЕСА_3 , та довідку Центрально-міського управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради від 16.02.2014 № 81 про неотримання державних допомог за місцем реєстрації.

24.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась до УСЗНА Київського району ХМР із заявою про отримання допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, передбаченої Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_3 , на підставі чого заявника було поставлено на облік в Управлінні.

Під час відвідування адреси фактичного місця проживання сім`ї, державним соціальним інспектором 19.03.2014 року складено акт № 90 обстеження матеріально- побутових умов сім`ї, яким зафіксовано проживання ОСОБА_1 з чоловіком за адресою: АДРЕСА_3 .

14 квітня 2014 року оголошено про початок масштабної анти терористичної операції згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 (дочка ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Київським ВДРАЦСРС ХМУЮ складено актовий запис № 366 від 07.05.2014 року.

08.07.2014 складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 305, згідно якого ОСОБА_1 проживала з чоловіком та дитиною ( ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради із заявою від 01.03.2016 про взяття її разом з неповнолітньою дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на облік як внутрішньо переміщених осіб.

Як зазначено позивачем та не заперечувалось відповідачем позивачу 25.07.2016 видано довідку № , в якій зазначені діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

21.01.2019 позивачу видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 6327- на ім`я ОСОБА_1 , та довіку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 6327- на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.08.2021 року відповідачем було прийнято рішення №12 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи, відповідно до якого скасовано дію довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла мати - ОСОБА_1 , № 6327-, що отримана згідно чинного законодавства 21.01.2019 року. Юридичною підставою прийняття вказаного рішення слугував п. 5 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

02.09.2021 року ОСОБА_1 , в інтересах дочки ОСОБА_2 , звернулась до УСЗНА Київського району Харківської міської ради із заявою про скасування рішення УСЗН від 16.08.2021 року, яким скасовано довіку ВПО її дочці ОСОБА_2 , з огляду на відсутність об`єктивних та законодавчо передбачених підстав.

Так, заявник вказала, що була зареєстрована та фактично проживала за місцем реєстрації у м. Горлівка Донецької області з 03.08.2006 року по 01.11.2014 року та за сімейними обставинами постійно відвідувала м. Харків до 01.11.2014. Після початку бойових дій заявник змушена була виїхати до м. Харкова та стати на облік як ВПО, з огляду на що заявник просила скасувати рішення УСЗН від 16.08.2021 року про скасування власної довідки ВПО та її малолітніх дітей.

Листом від 21.09.2021 № 3-242/8716-03 УСЗНА Київського району Харківської міської ради надано відповідь на вказане звернення позивача та повідомлено, що під час проведення вибіркової перевірки особових справ ВПО встановлено, що ОСОБА_1 подано недостовірні відомості про дату та причину внутрішнього переміщення, оскільки з 24.02.2014 вказана особа перебуває на обліку в Управлінні за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 та станом на 14.04.2014 (початок масштабної АТО) проживала у м. Харкові, з огляду на що скасовано довідку ВПО її малолітньої дочки ОСОБА_2 .

Тобто, у розумінні суб`єкта владних повноважень недостовірність відомостей позивача про причину внутрішнього переміщення випливає з того, що ОСОБА_1 з 14.02.2014 року (до початку АТО) перебувала на обліку у «Харківському міському пологовому будинку» №1 жіночої консультації та їй призначено допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами у м. Харкові з 14.02.2014 по 19.06.2014, яку заявник отримувала, починаючи з 24.02.2014 за фактичним місцем проживання у м. Харкові.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач, в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Тобто, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що визначення категорії «внутрішньо переміщена особа» має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, а держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Таким чином, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, призначення або відновлення належних соціальних допомог. Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-УІІ), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» унормовано, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Так, як вбачається з копії паспорта позивача ОСОБА_1 03.08.2006 року зареєстрована за місцем проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідно до абз.6 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ( в редакції станом на момент внесення даних про реєстрацію місця проживання позивача у м. Горлівка), реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації

Згідно з ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що документом, який посвідчує місце проживання особи є саме дані, внесені до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки, що, водночас спростовує позицію відповідача стосовно того, що відмітка в паспорті свідчить лише про реєстрацію особи за певною адресою.

Статтею 4 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч.2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб» від 01 жовтня 2014 року (далі Порядок № 509), для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Отже, суб`єкт владних повноважень саме на етапі визначення підстав для надання довідки внутрішньо переміщеної особи з`ясовує обставини фактичного переміщення особи з місця проживання, що фіксується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як зазначила позивач у позовній заяві та підтверджено відповідачем, окрему довідку ВПО № 6327- ОСОБА_2 , разом з довідкою ВПО її матері ОСОБА_1 видано 21.01.2019, а до цього моменту, 25.07.2016 року ОСОБА_1 , на підставі її заяви від 01.03.2016 року, видано довідку ВПО № , в якій також зазначені діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Таким чином, у суб`єкта владних повноважень ані в 2016 році під час формування загальної довідки ВПО на заявника та її дітей, ані у 2019 році під формування окремих довідок, не виникло сумнівів щодо обставин дійсного внутрішнього переміщення ОСОБА_1 з місця проживання у м. Горлівка Донецької області до м. Харкова після початку АТО.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів в контексті розумінні Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" на підтвердження факту реєстрації постійного проживання ОСОБА_1 та її малолітньої дочки ОСОБА_2 до початку АТО саме у АДРЕСА_3 , враховуючи те, що законодавством України не може бути обмежено громадян України у вільному виборі місця перебування.

При цьому, суд зауважує, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018 року по справі №265/7888/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на те, що у своїй заяві від 01.03.2016 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО ОСОБА_1 зазначила, що з 01.11.2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 , то суд зазначає наступне.

Так, по-перше, у формі вказаної заяви зазначено графу «фактичне місцеперебування», в якій слід вказати адресу «місця проживання», що не є тотожними поняттями згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Зокрема, за приписами абз. 3,4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги, а місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

По-друге, суд звертає увагу, що в графі «Обставини, що спричинили переміщення» заявником зазначено «проведення АТО», а відповідачем не заперечувався факт проведення АТО станом на 01.11.2014, що є законодавчо визначеною підставою для переміщення особи та надання їй та членам її сім`ї статусу ВПО.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Таким чином, зазначеною нормою визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких скасовується дія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, зокрема, подання завідомо недостовірні відомості.

Однак, при цьому суд зауважує, що нормами чинного законодавства України не встановлено чіткого поняття «завідомо недостовірні відомості» і не окреслює фактичних ознак, які вказують на недостовірність відомостей. Встановлюються тільки ознаки недостовірності, які можуть бути спростовані (ст.277 ЦК України).

Ознаками суб`єктивної сторони такої протиправної поведінки як "подання завідомо недостовірних відомостей" є наявність прямого умислу в діях особи, що звертається із заявою. Прямий умисел характеризує ставлення особи до протиправних дій які вона вчиняє, за якого така особа: 1) усвідомлює як відсутність у неї підстав для набуття статусу так і зазначення у заяві з метою створення фіктивних підстав недостовірних відомостей; 2) передбачає, що подання недостовірних відомостей стане підставою для набуття статусу внутрішньо переміщеної особи; 3) бажає, щоб за результатом оцінки органом державної влади поданих нею недостовірних відомостей настали наслідки у вигляді прийняття позитивного рішення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

При цьому умисел такої особи не є юридичною презумпцією, а тому «завідомо недостовірність відомості» повинна бути перевірена судом на предмет її достовірності та недостовірність.

Як зазначив відповідач у відзиві на позов, підставою кваліфікації дій позивача як "подання завідомо недостовірних відомостей" стало те, з 24.02.2014 року (моменту подання позивачем заяви про отримання допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами на підставі довідки про перебування на обліку у «Харківському міському пологовому будинку» №1 жіночої консультації) ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управлінні за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 та станом на 14.04.2014 року (початок масштабної АТО) проживала у місті Харкові разом із чоловіком та дітьми.

Суд зазначає, що вказані обставини, жодним чином не спростовують той факт, що станом на початок проведення антитерористичної операції позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортними даними позивача, а надані заявником документи (довідка про перебування на обліку у «Харківському міському пологовому будинку» №1 жіночої консультації) лише свідчить про обрання заявником медичного закладу для перебування на обліку, у зв`язку з вагітністю, вільний вибір якого унормований чинним законодавством України та не має прив`язки саме до місця реєстрації.

Відповідачем не враховано того, що зареєстроване місце проживання позивача є АДРЕСА_2 та того що позивач не позбавлена права змінювати місце свого перебування для задоволення своїх потреб, отримання медичної допомоги або інших послуг.

Відповідно до абзаців 2, 3 ч. 7 ст. 4 Закону від 20.10.2014 № 1706-VII, у разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Додатково суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Таким чином діючим законодавством чітко передбачено, що належним доказом, що підтверджує факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону є перш за все відмітка про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону.

У випадку ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , таким документом є довідка ВПО від 21.01.2019 року № 6327-, в якій зафіксовано місце проживання АДРЕСА_2 , що збігається з паспортними даними матері малолітньої дитини, доказів на спростування чого відповідачем до суду не надано та обставини чого не є спірними.

Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено того, що позивачем подано завідомо недостовірні відомості, які вплинули на отримання довідки ВПО її дитиною ОСОБА_2 .

Таким чином, рішення №12 від 16.08.2021 року Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 № 6327-, що отримана згідно чинного законодавства 21.01.2019 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно обраного позивачем способу захисту своїх прав шляхом зобов`язання УСЗНА Київського району ХМР видати довідку ВПО відповідно до Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі та у спосіб, передбачений законами України. У позовній заяві позивач не навів норм законів, які б встановлювали обов`язок відповідача відновити довідку про взяття на облік ВПЛ, умови виникнення такого обов`язку та порядок дій з такого "відновлення". Зважаючи на наведене, позовні вимоги у цій частині не ґрунтуються на нормах закону, а тому не підлягають задоволенню.

З метою обліку ВПО ст. 4-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено створення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений Постановою КМ України від 22 вересня 2016 р. № 646 (надалі - Порядок №646).

Пункт 4 цього Порядку допускає можливість внесення до бази даних: даних про фактичне місце проживання особи на дату звернення; відомостей про малолітніх, неповнолітніх дітей, які прибули разом із внутрішньо переміщеною особою; відомостей про види соціальних виплат, які отримує особа; відомостей про наявність в особи інвалідності із зазначенням причин настання, групи (підгрупи) інвалідності, нозологічних ознак і потреб у технічних та інших засобах реабілітації, санаторно-курортному лікуванні; інших відомостей, що сприяють захисту прав і законних інтересів внутрішньо переміщених осіб (у разі необхідності).

Уповноважені органи, до яких належить відповідач, у відповідності до п. 2 Порядку №646 організовують збирання, систематизацію та зберігання інформації, зазначеної в пункті 4 цього Порядку; ведуть облік внутрішньо переміщених осіб шляхом формування персональної облікової картки на кожну внутрішньо переміщену особу.

Внутрішньо переміщена особа або її законний представник під час користування базою даних може ознайомитися з інформацією про стан дії довідки (дійсна; дію скасовано), що передбачено п. 11 Порядку №646.

З огляду на те, що в судовому порядку скасовано рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради №12 від 16.08.2021 року щодо скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 № 6327-, однак законодавчо не врегульованим є питання послідовності дій уповноваженого органу з поновлення прав позивача та приведення їх у стан, який передував порушенню, що, водночас, не може бути перешкодою для захисту прав особливо вразливих верств населення, а відтак найбільш ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради видати довідку внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір не підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач є звільненою від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78,м. Харків,61002) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради №12 від 16.08.2021 року щодо скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 № 6327-, що отримана згідно чинного законодавства 21.01.2019 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78,м. Харків,61002, ) видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку внутрішньо переміщеної особи відповідно до Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко