Справа № 500/4327/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 500/4327/22
22 березня 2023 року м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 від 13.03.23 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У своїй позовній заяві позивач просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з врахуванням розміру 85 процентів грошового забезпечення, відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції" з грошового забезпечення, визначеного у довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, з врахуванням розміру 85 процентів грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції", з урахуванням грошового забезпечення, визначеного в довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням від 23.01.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 , відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції" з грошового забезпечення, визначеного у довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції", з урахуванням грошового забезпечення, визначеного в довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

13 березня 2023 року до суду звернувся позивач із заявою про виправлення описки в рішенні №500/4327/22 від 12.01.2023, де зазначити, що перерахунок та виплату пенсії здійснити з урахуванням 85% відповідної суми грошового забезпечення з 01.12.2019 відповідно до довідки №2021/1804 від 04.11.2021 виданої ДУ ТМО МВС України по Тернопільській області з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд, оглянувши дану заяву, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки, а слід винести додаткове рішення по даній справі, зазначивши наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження.

Суд зауважує, що виправлення описки є засобом усунення, допущених у судовому рішенні помилок технічного (не юридичного) характеру, а саме описок та очевидних арифметичних помилок.

При цьому опискою є помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, а отже помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка), які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків тощо.

З огляду на зазначене, суд в даній справі не розглянув вимогу про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 85% відповідної суми грошового забезпечення з 01.12.2019 відповідно до довідки №2021/1804 від 04.11.2021 виданої ДУ ТМО МВС України по Тернопільській області з урахуванням раніше виплачених сум, а тому вважає, що потрібно винести додаткове рішення.

При вирішенні питання про ухвалення додаткового судового рішення, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 1 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. (частина четверта статті 252 КАС України)

Системний аналіз наведених норм дає підстави для формулювання правового висновку щодо застосування статті 252 КАС України, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

У випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення в основному судовому рішенні, в такому випадку суд розглядає дане питання та має ухвалити судове рішення у формі "додаткового рішення" або "додаткової постанови" з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 19.03.2020 по справі №640/6209/19.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію довічно у відповідності до грошового забезпечення у розмірі 85 % грошового забезпечення за вислугу років на підставі Закону № 2262-XII .

Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області», враховуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №826/12704/18 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19, було складено довідку №2021/1804 від 04.11.2021 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії за листопад 2019 року за прирівняною посадою поліцейського.

Відповідно до протоколу від 24.11.2010 року під час обчислення пенсії позивачу, встановлено 85 відсотків від грошового забезпечення (вислуга років 30 років).

Відповідно до листа за № 2698-2802/Х-02/8-1900/22 від 27.07.2022 року на заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надіслало довідку про перерахунок пенсії від 14.07.2022 на виконання рішення ТОАС № 500/8725/21 від 06.01.2022 року із 01.12.2019 року, де зазначено що основний розмір його пенсії становить 70 % грошового забезпечення .

На заяву від 24.08.2022 року отримано відповідь ГУ ПФУ в Тернопільській області від 26.09.2022 року за № 3347-3491/Х-02/8-1900/22, в якому повідомленого на виконання рішення ТОАС справа 500/8725/2021 від 06.01.2022 року проведено перерахунок пенсії з урахуванням розміру грошового забезпечення 70%. Зазначеним рішенням суду зобов`язань, стосовно проведення перерахунку пенсії в розмірі 85 % не приймалось.

Таким чином, ГУ ПФУ в Тернопільській області відмовлено позивачу в перерахунку його пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки №2021/1804 від 04.11.2021 виданої ДУ ТМО МВСУ по Тернопільській в розмірі 85 відсотків, як це зазначено в протоколі від 24.11.2010 року під обчислення та нарахування пенсії (пенсійна справа ).

Перерахунок пенсій регламентується Розділом VIII Закону № 2262-ХІІ, в якому будь які норми щодо зменшення відсотків розміру пенсії від сум грошового забезпечення відсутні. Так, згідно ч. З сг. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції'), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Наголошую, «...з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських». Тобто, ця норма передбачає, що при перерахунку пенсії колишнім міліціонерам враховується лише розмір власне грошового забезпечення, встановленого для поліцейських, а не розмір пенсії у відсотках до відповідних сум грошового забезпечення, встановлений для останніх. Адже здійснюється тільки перерахунок пенсії, а не її перепризначення з «міліцейської» на «поліцейську».

Закон не надає відповідачу жодного права зменшувати розмір вже призначених пенсій щодо відсотків від відповідних сум грошового забезпечення під час їх перерахунку. Більше того, згідно частини 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ, підставою для перерахунку пенсії є виключно зміна розміру грошового забезпечення, а не зміна норм закону, чи іншого нормативно-правового акту, яким воно встановлено, а також не зміна назви державного органу чи підрозділу для якого воно встановлено. Інакше йшлося б про те, що пенсія для осіб рядового і начальницького складу ОВС (міліції) заново призначається повністю із грошового забезпечення та у розмірах встановлених для поліцейських. А таке жодною нормою Закону № 2262-ХІІ та іншими нормативно-правовими актами з питань пенсійного забезпечення не передбачено.

Тобто, Закон № 2262-ХІІ передбачає перерахунок пенсій виключно у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, або у зв`язку із введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а не у зв`язку зі зміною умов призначення пенсій за вислугу років. В той же час відповідач, під час визначення мені розміру пенсії та її перерахунку, фактично застосував Розділ II Закону № 2262-ХІІ, який регулює умови призначення пенсій за вислугу років, тобто пенсій, які отримуються особою вперше. Так, стаття 12 цього розділу, визначає умови призначення пенсій, а стаття 13 розміри призначених пенсій. На час набуття мною права на отримання пенсії (станом на листопад 2010) пункт а) частини 1 статті 13 Закону № 2262-ХІІ мав таку редакцію: «особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення». А її частина 2 визначала, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення. В нині чинній редакції пункту а) частини 1 статті 13 Закону № 2262-ХІІ вказано, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Як видно, і в цій, новій, редакції законодавцем визначено, що розмір пенсії в залежності від вислуги років встановлюється тільки на момент призначення пенсії, а не на момент її перерахунку. При цьому слід зазначити, що вказана стаття була змінена Законом № 580-VIII від 02.07.2015, яким її доповнено словами: "особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Тобто мова взагалі йде про працівників поліції, я ж отримав право на пенсію під час служби в міліції, а не в поліції.

Вказана частина Закону № 2262-ХІІ упродовж мого перебування на пенсії змінювалась двічі. Перший раз - до 80% згідно Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-V1 від 08.07.2011 року. Вдруге - до 70% згідно Закону «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03. 2014 року. Зокрема, Закон № 3668-VI від 08.07. 2011 року встановив розмір сум грошового забезпечення для осіб, які отримують пенсію згідно Закону №2262-ХІІ, під час призначення пенсії - 80%. При цьому законодавець в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положеннях вказаного закону визначив, що вказане обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Тому позивач продовжував отримувати пенсію в розмірі 85 % від суми грошового забезпечення. 70-процентний розмір відповідної суми грошового забезпечення для обрахування пенсій був встановлений Законом № 1166-VII від 27.03.2014 року . Вказаний Закон набрав законної сили 01.05.2014 року і розповсюджувався на розмір пенсій, які були призначені після цієї дати, тому позивач й надалі продовжував отримувати пенсію в розмірі 85 % сум грошового забезпечення, так як пенсія йому була призначена з 24.11.2010 року . Однак відповідач не застосував новоприйняті зміни до норм Закону №2262-ХІІ спочатку в 2011 році, а потім в 2014 році і не зменшив саме тоді розмір пенсії позивача з 85 до 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а зробив це тільки зараз, тобто в травні 2022 року під час перерахування пенсії з 01.12.2019 року. Отже, для перерахунку пенсії мають застосовуватись норми Закону № 2262 -XII, що визначають її розмір у відсотках відповідних сум грошового забезпечення, які діяли на момент призначення пенсії, а саме листопад 2010 року.

Розмір призначеної пенсії в процентному відношенні відповідних сум грошового забезпечення не може бути зменшений навіть при зміні діючого законодавства з огляду на конституційні норми щодо незворотності дії нормативно-правових актів у часі. Однак, із вищевикладеного видно, що відповідач при перерахунку мені пенсії застосовував норми права у зворотному часі, зокрема на правовідносини, що виникли з приводу проведення перерахунку пенсії, ним безпідставно поширена дія Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який був прийнятий після призначення пенсії 24.11.2010 року. Причому на порушення чинного законодавства з боку відповідача вказувалось позивачем у відповідній заяві до нього про здійснення перерахунку, проведення виплати перерахованого та виплати в подальшому пенсії з врахуванням встановленого під час її призначення розміру 85 % відповідної суми грошового забезпечення, однак були знехтувані ним.

Таким чином, відповідач під час встановлення мені 70 % розміру пенсії з урахуванням відповідних сум грошового забезпечення, не тільки проігнорував вимоги чинного законодавства, щодо недопущення порушення прав та свобод громадянина, але й порушив їх. Зокрема порушив правомірні очікування та права на соціальні гарантії та набуте право на отримання пенсії у належному розмірі, яка є власністю, так як під час служби позивач сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Крім цього, протиправна діяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсій особам, котрі отримують пенсії згідно Закону № 2262 -XII, є триваючим порушенням права позивача на перерахунок пенсії.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно п.6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: ... 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Такою основою соціального захисту пенсіонерів з числа колишніх працівників міліції є Закон України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ.

Статтею 8 Конституції України встановлюється, що вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. А норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Поряд з цим, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які, зокрема, перебувають на службі у правоохоронних органах держави, в т.ч. у міліції, (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. У іншому своєму рішенні № З-рп/2001 від 05.04.2001 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд України своїм рішенням по зразковій справі № 820/6514/17, яке набрало законної сили 17.03.2018, визнав протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та зобов`язав його здійснити перерахунок та виплату пенсії пенсіонеру органів внутрішніх справ з 01 січня 2016 року. При цьому Верховний Суд України у п.18 зазначеного рішення прямо посилається на норми Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. А в п. 41 вказує на недопустимість зворотної дії законів у часі. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. ЄСПЛ у пункті 50 Рішення по справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним і що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». В пунктах 70,71 рішення ЄСПЛ «Рисовський проти України» від 02.10.2011 (заява № 29979/04) оперує «принципом належного урядування» як багатоаспектним принцип, котрий, серед іншого, зводиться до того, що держава зобов`язана організувати роботу державного апарату таким чином, щоб забезпечувалась юридична визначеність у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Понад це «на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок .». Водночас згідно з концепцією «принципу належного урядування» «Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються». Відповідно до усталеної практики Європейського суду ««майном» може бути «наявне майно», або активи, включно з вимогами, стосовно яких заявник здатен довести, що він мав принаймні «правомірне очікування» дієвої реалізації його майнового права» (Malhous v. Czech Republic (dec.) [GC], no. 33071/96, ECHR 2000-XII; Draon v. France [GC], no. 1513/03, ECHR 2006-IX; Pressos Compania Naviera S. A. and Others v. Belgium, no. 17849/91, §§ 29-31, ECHR A332). ЄСПЛ визначає, що внаслідок певного юридичного факту, який уже відбувся, особа набуває майнове право. Однак невдовзі по тому держава ухвалює акт (нормативний або індивідуальної дії), котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття. При цьому підстави, з яких особа позбавляється раніше набутого права, не пов`язані з її поведінкою. Через те ЄСПЧ визнає порушеним навіть не права, а лише правомірного очікування заявника.

Отже, при перерахунку раніше призначених пенсій не може допускатись звуження змісту та обсягу досягнутих громадянами, в тому числі з числа колишніх працівників органів внутрішніх справ (міліції), прав, свобод, соціальних гарантій. При цьому мають застосовуватися норми, що визначають розмір пенсії у відсотках сум грошового забезпечення, які діяли на момент набутого права на отримання пенсії, а подальші зміни до закону щодо зменшення відсоткового розміру пенсії стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації такого права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Однак відповідач в особі ГУ ПФУ у Тернопільській області знехтував вказаними нормами Конституції України, рішеннями Конституційного суду та Верховного Суду України, згідно яких закони не мають зворотної дії в часі, а набуте право, в т.ч. і правомірне очікування, не може бути порушене.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 8 липня 2015 року у справі №732/48/15,Верховним Судом України у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 523/4930/ 15- а, від 27 лютого 2018 року у справі № 642/3284/17,від 24 квітня 2018 року у справі 686/12623/17,від 19 червня 2018 року у справі № 583/2264/17,постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року у справі 876/12097/17,

04 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у зразковій справі (справа №240/5401/18 адміністративне провадження №Пз/9901/58/18) визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення, та зобов`язав його здійснити перерахунок та виплату пенсії пенсіонеру з 01 січня 2018 року.

При цьому Верховний Суд України зазначив у пункті 29 системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VI та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VI та Закону №1166-VII не зазнала.

На порушення вимог статті 51 Закону №2262-ХІІ та Порядку №45 відповідач пенсію позивачу після надходження довідки не перерахував.

Разом із тим, відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії позивача із урахуванням оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення, покликаючись на те, що після набрання 19.11.2019 законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 14.05.2019 у справі №826/12704/18, яким було визначено протиправними та нечинними пункт 3 Постанови №103, інших нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії Урядом не приймалось.

Натомість, суд звертає увагу на те, що позивач має право на перерахунок пенсії, а передумовою для його проведення є оформлення Міністерством внутрішніх справ України - довідки №2021/1804 від 04.11.2021.

При цьому, покликання відповідача на те, що у нього відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії за оновленою довідкою, з огляду на те, що пунктом 3 Постанови №103 втратив чинність з 19.11.2019, суд оцінює критично, оскільки факт визнання нечинною вказаної норми не позбавляє права позивача на перерахунок його пенсії у зв`язку зі зміною (підвищенням) розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії.

Відтак, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з врахуванням розміру 85 процентів грошового забезпечення, відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції" з грошового забезпечення, визначеного у довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, з врахуванням розміру 85 процентів грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції", з урахуванням грошового забезпечення, визначеного в довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що питання про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове судове рішення у справі №500/4327/22, яким визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з врахуванням розміру 85 процентів грошового забезпечення, відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції" з грошового забезпечення, визначеного у довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, з врахуванням розміру 85 процентів грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції", з урахуванням грошового забезпечення, визначеного в довідці ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №2021/1804 від 04.11.2021, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.