Справа № 480/2576/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
27 березня 2023 року Справа № 480/2576/23
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 13 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30.01.2023 року № 20 "Про результати службового розслідування" в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "сувора догана";
- визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30.01.2023 року № 20 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 12 687,10 грн.;
- визнати протиправним та скасувати пункт 15 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30.01.2023 року № 20 "Про результати службового розслідування" в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
- визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30.01.2023 року № 20 "Про результати службового розслідування" в частині невиплати ОСОБА_1 премії за січень 2023 року в повному обсязі;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням та користь ОСОБА_1 у розмірі невиплаченої премії за січень 2023 року та 20 % грошового забезпечення за лютий 2023 року.
Разом з тим представник позивача у позовній заяві просить визнати причину пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою поважною, та поновити такий строк. Клопотання обгрунтовується тим, що у проведенні службового розслідування позивач участі не брав, адже 25.01.2022 був відряджений до Чеської Республіки (полігон «Лібава») для військових навчань, та повернувся до служби лише 02.03.2023 року. Позивач є військовослужбовцем, на період проведення службового розслідування перебував у відрядженні, та тільки після повернення ознайомився з його результатами у вигляді акту та наказу, а тому не мав можливості у визначений законом строк звернутися до суду з позовом.
Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи клопотання про поновлення строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.
З позовної заяви суд вбачає, що позивач оскаржує, зокрема, пункти 13, 14, 15 та 22 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30.01.2023 року № 20 "Про результати службового розслідування".
При цьому, з даною позовною заявою звернувся до суду засобами поштового зв`язку 23.03.2023 року.
Обгрунтовуючи пропущення строку звернення до суду представник позивача у позовній заяві посилається на те, що позивач 25.01.2022 був відряджений до Чеської Республіки (полігон «Лібава») для військових навчань, та повернувся до служби лише 02.03.2023 року.
На підтвердження зазначених обставин, до позовної заяви додано копію посвідчення про відрядження від 25.01.2023 року № 104.
З наданої копії посвідчення про відрядження від 25.01.2023 року № 104 суд вбачає, що в графі "Термін відрядження" лише зазначено дату з якої особа відбуває у відрядження - з 25.01.2023 року. При цьому, в графі "Термін відрядження" дату закінчення відрядження взагалі не зазначено. Також в графах "Вибув - прибув" не зазначено дату прибуття позивача до Військової частини НОМЕР_1 з відрядження.
Тобто фактично в матеріалах позовної заяви відсутні докази повернення позивача з відрядження саме 02.03.2023 року. Водночас з наданої копії посвідчення про відрядження від 25.01.2023 року № 104 не можливо встановити термін відрядження та дату повернення позивача з відрядження.
А відтак, суд не визнає як поважні причини пропуску строку на звернення до суду з даною позовною заявою перебування позивача у відрядженні до 02.03.2023 року. В даному випадку позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду, при цьому належних доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду не надано.
За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання представника позивача про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення позивачу строку звернення до суду.
Водночас, згідно до ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
За приписами ч. 4-5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що представником позивача додано до позовної заяви для суду копії документів, на яких міститься лише відбиток штампу "Згідно з оригіналом". При цьому, в порушення вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, підпис особи із зазначенням дати такого засвідчення, додані до позовної заяви копії документів, не містять.
А відтак, суд зазначає, що представником позивача додано до позовної заяви не засвідчені належним чином копії документів.
Крім того суд звертає увагу на те, що деякі надані суду копії документів, зокрема, витяг із наказу від 30.01.2023 року № 80, клопотання про витребування доказів, ордер серії ВМ № 1012034, неналежної якості. Деякі рядки взагалі є нечитаємі внаслідок поганої якості друку, зокрема, п. 14, 15 та 22 наказу від 30.01.2023 року № 80, які позивач оскаржує, що позбавляє суд можливості в повному обсязі їх прочитати.
Враховуючи викладене, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та доказів поважності причин пропуску такого строку, а також належним чином засвідчених копій документів належної якості, що додаються до позовної заяви для суду та для відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів - залишити без руху.
Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.
Роз`яснити позивачу та представнику позивача, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Копію даної ухвали направити особі, що звернулась із позовною заявою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Павлічек