Справа № 320/5262/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5262/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ у Київській області щодо не проведення перерахунку та невиплати з 10.04.2019 пенсії ОСОБА_1 з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ у Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої йому пенсії за період з 10.04.2019 по 30.04.2022 у сумі 120 260,05 грн.;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Київській області призначити, нарахувати, та виплатити з 10.04.2019 компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 №159;

- стягнути з Головного управління ПФУ у Київській області заборгованість з виплати пенсії за період з 10.04.2019 по 30.04.2022 у сумі 120 260,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 у справі №320/12553/21 відповідачем нараховано до виплати заборгованість з пенсії у загальній сумі 120 260,05 грн., яка не виплачена управлінням через відсутність належного фінансування.

Крім того, позивач вважає, що має право на виплату компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що наявність в Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Зазначає, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382,383 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

На думку апелянта, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Зазначає, що прийняте судом першої інстанції оскаржуване рішення фактично спрямоване на виконання іншого судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 року у справі №320/12553/21.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку із порушенням встановлених строків її виплати, апелянт зазначив, що компенсація проводиться у разі затримки виплати нарахованих доходів, чого встановлено не було.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 23 березня 2023 року.

Від ОСОБА_1 28 лютого 2023 року до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що сума заборгованості по пенсії у розмірі 120 260,05 грн. відповідачем не виплачена, доказів вчинення дій з метою забезпечення виконання рішення суду не надано, а тому відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо не виплати заборгованості з пенсії, яка нарахована за рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 року у справі №320/12553/21. Просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України, перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні ПФУ у Київській області та отримує пенсію за вислугу років згідно положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 у справі №320/12553/21, яке набрало законної сили 31 січня 2022 року, Головне управління ПФУ у Київській області зобов`язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2021 №2/3/1/4130 з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат.

Позивач 21.02.2022 року звернувся з заявою до відповідача, в якій просив виконати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 у справі №320/12553/21 та надати детальну інформацію щодо його виконання.

Листом від 20.04.2022 року Головне управління ПФУ у Київській області повідомило, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 у справі №320/12553/21 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії. З 01.02.2022 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. Різницю в пенсії, обраховану на виконання рішення суду за період з 01.04.2019 по 30.04.2022 у розмірі 120 260,05 грн. буде виплачено у межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Не погодившись з бездіяльності відповідача, що полягає у невиплаті суми заборгованості по виплаті пенсії та заборгованості з виплати компенсації втрати частини доходу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив із того, що вказані суми відповідачем на час розгляду адміністративної справи не виплачені, доказів вчинення дій з метою забезпечення виконання рішення суду (звернення до Пенсійного фонду України з листом про виділення додаткових коштів, внесення позивача до списку виплати заборгованості управління тощо) не надано, а тому з метою відновлення порушеного права позивача, зважаючи на пункт 4, 6 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України,стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість з пенсії.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу суд зазначив, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Нормами частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Слід звернути увагу на те, що судовий контроль за виконанням рішення суду передбачений приписами ст. ст. 382, 383 КАС України та допускається у відповідній формі та порядку, проте, не шляхом ініціювання нового спору по справі, в якій вже є рішення суду, що набрало законної сили. Так, а примусове виконання рішень покладається на відповідний орган виконавчої служби, який уповноважений забезпечити виконання рішення суду у чіткій відповідності до резолютивної частини такого судового рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України)

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 КАС України)

Зі змісту даного адміністративного позову та вимог до відповідача, слідує, що позивач фактично оскаржує дії/бездіяльність відповідача по невиконанню у повному обсязі судового рішення у іншій справі, однак, не враховує того, що ініціюванням нового спору продовження дії зобов`язальної частини/контроль за виконанням судового рішення, що набрало законної сили, у такій формі не допускається. Отже, процесуальним законом встановлено певний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому, в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним.

Так, звертаючись до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, позивач фактично не згодний з невиконанням відповідачем іншого рішення суду - від 31 грудня 2021 року у справі № 320/12553/21, тобто, обраний позивачем у справі № 320/5262/22 спосіб захисту є одним із способів виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 року у справі № 320/12553/21.

У спірних відносинах, наявні обставини, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України, пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він не позбавлений права звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення).

Тож, за даних обставин, позивачем було невірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що позивач звертаючись з вказаними позовними вимогами, фактично, намагається шляхом ініціювання нового спору змусити відповідача виконувати рішення суду у іншій справі у відповідній формі (здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії), проте, контроль за виконанням судового рішення покладається на суд не у формі подання нового позову, а за нормами ст. 382-383 КАС України. Крім того, примусове виконання рішення суду покладається на Державну виконавчу службу чи приватного виконавця.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплати компенсації втрати частину доходу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі за текстом Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-ІІІ).

Згідно зі статтею 4 цього Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 року № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Враховуючи, що у цій справі заборгованість перерахованої пенсії в сумі 120 260,05 грн. не виплачена, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду у справах № 523/1124/17, № 521/940/17 є недоцільним, оскільки такі стосуються спірних правовідносин з іншими фактичними обставинами справи, а саме позивачам здійснено перерахунок пенсії та виплачено недоплачену суму пенсії на виконання рішення суду, в той час як ОСОБА_1 така заборгованість ще не виплачена.

Таким чином, апелянт правильно вказує на те, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Слід роз`яснити позивачу, що він має право на звернення до суду в порядку статей 382, 383 КАС України з відповідними заявами щодо виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 у справі №320/12553/21.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315,317,321,322,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко