Справа № 580/3339/22
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3339/22 Суддя (судді) першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губська Л.В., Епель О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, яким, з урахуванням клопотання (вх. №25982 від 02.09.2022р.) просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №54 від 13.07.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2022 про призначення з пенсії за віком починаючи з 12.04.2022, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Червоної Армії та колгоспі «Дубіївка» з 15.09.1984 по 30.12.1999.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним протиправно не зараховано до страхового стажу, який дає право на пенсію, період роботи позивача в колгоспі ім. Червоної Армії та колгоспі «Дубіївка» з 15.09.1984р. по 30.12.1999р., в зв`язку із не наданням уточнюючої довідки про встановлений річний мінімум і кількість відпрацьованих трудових днів та довідки про перейменування.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №54 від 13.07.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46002, код ЄДРПОУ - 14035769) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який дає право на пенсію за віком, період його роботи з 15.09.1984р. по 30.12.1999р. в колгоспі ім. Червоної Армії перейменованого в КСП «Дубіївка» та КСП «Дубіївка», та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.07.2022р., та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить необхідні записи про виконання позивачем встановленого мінімуму трудоднів у народному господарстві, та у повному обсязі підтверджує наявність трудового стажу позивача за період з 15.09.1984р. по 30.12.1999р. в колгоспі ім. Червоної Армії перейменованого в КСП «Дубіївка», тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказаний період належить зарахувати до страхового стажу позивача.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято є правомірним, оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж.

Крім того, апелянт зауважує, що місце проживання позивача знаходиться на території Черкаської області, а також зазначає, що враховуючи, що розгляд заяви про призначення пенсії за віком та повідомлення про наслідки її розгляду здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, то повторний розгляд заяви слід покласти саме на цей територіальний орган Пенсійного фонду України.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву, в якому заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05.07.2022 року позивач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами її розгляду прийнято рішення №54 від 13.07.2022р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж становить 24 роки 02 місяці 02 дні. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі імені Червоної Армії з 1984 по 1999 роки, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві та довідка про перейменування.

Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 14.07.2022р. повідомлено позивача про прийняте рішення.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Статтею 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За змістом ч.1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом з заявою про призначення пенсії подано трудову книжку, про що свідчить розписка-повідомлення від 05.07.2022 року №2609, складена спеціалістом Томащук О.В.

Зі змісту Трудової книжки колгоспника №307, вбачається, що ОСОБА_1 прийнято в члени колгоспу ім. Червоної армії і на посаду завідуючого машинним двором згідно наказу №12 від 15.09.1984р., а в подальшому переведений агрохіміком згідно наказу №2 від 29.03.1985р. де працював по 1999 рік включно, що засвідчено підписами уповноваженої особи та печаткою.

Трудова книжка містить записи виконання встановленого мінімуму трудоднів у народному господарстві, зокрема: з 15.09.1984р. відпрацьовано 78 людино-днів при встановленій річній тривалості 250 людино-днів; у 1985 - 273 при встановленому мінімумі 250; у 1986 - 270 при встановленому мінімумі 250; у 1987 -278 при встановленому мінімумі 270; у 1988 -270 при встановленому мінімумі 270; у 1989- 307 при встановленому мінімумі 270; у 1990-304 при встановленому мінімумі 270; у 1991 -278 при встановленому мінімумі 270; у 1992 - 309 при встановленому мінімумі 270; у 1993 - 309 при встановленому мінімумі 270; у 1994 - 306 при встановленому мінімумі 270; у 1995 -311 при встановленому мінімумі 270; у 1996 -307 при встановленому мінімумі 270; у 1997 - 305 при встановленому мінімумі 270; у 1998 - 306 при встановленому мінімумі 270; у 1999 - 305 при встановленому мінімумі 270.

У трудовій книжці колгоспника міститься запис, про те, що колгосп ім. Червоної Армії перейменовано в КСП «Дубіївка» згідно наказу №1 від 29.01.1993р. Також у трудовій книжці міститься запис про реорганізацію КСП «Дубіївка» в СТОВ «Дубіївка» згідно наказу №2 від 29.12.1999р., а також запис, що у зв`язку з реорганізацією КСП «Дубіївка» в СТОВ «Дубіївка» позивача прийнято по переведенню на посаду агрохіміка.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що трудова книжки колгоспника №307 містить необхідні записи виконання позивачем встановленого мінімуму трудоднів у народному господарстві, а також містить відповідні записи про перейменування колгоспу та подальшу реорганізацію.

Отже, зазначені періоди роботи позивача підтверджені в передбачений Законом, а саме приписами: ст.62 Закону №1788-XII, п. 1 Порядку №637, спосіб - записом в трудовій книжці.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно недоліків у оформленні зазначеної тркдової книжки, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників був передбачений Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджений Постановою радою міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі - Положення, мовою оригінального документа).

Відповідно п.1 Положення: "Трудовая книжка колхозника является основным документом о трудовой деятельности членов колхозов."

Згідно приписів п.5 Положення: "В трудовую книжку колхозника вносятся: сведения о трудовом участии: принятый в колхозе годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве, его выполнение…"

Відповідно п.6 Положення: "Все записи в трудовой книжке заверяются во всех разделах за время работы в колхозе подписью председателя колхоза или специально уполномоченного правлением колхоза лица и печатью."

Також, положеннями п.13 передбачено відповідальність за порушення вимог порядку: "Ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудовых книжек возлагается на председателя колхоза. Ответственность за своевременное и правильное заполнение трудовых книжек, за их учет, хранение и выдачу несет специально уполномоченное правлением колхоза лицо. За нарушение установленного порядка ведения, учета, хранения и выдачи трудовых книжек должностные лица несут ответственность в соответствии с уставом и правилами внутреннего распорядка колхоза, а в предусмотренных законом случаях иную ответственность."

Крім наведеного, Положенням затверджено форму та зміст трудової книжки колгоспника, зокрема розділ V з назвою: "Трудовое участие в общественном хозяйстве", яке передбачає обов`язок роботодавця заповнити відомості щодо: номеру запису; років; прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві; виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер)."

В свою чергу, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно з п.4 цієї ж Постанови відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкція), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4. Інструкції). Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.25 Інструкції). У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Отже, з аналізу викладеного слідує, що Положення передбачало, окрім іншого обов`язок спеціально вповноважених осіб колгоспу вчасно та правильно заповнити відомості щодо трудової участі особи в громадському господарства, а також, в разі невиконання річного мінімуму - вказати причини невиконання.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника, наданої позивачем, вона містить записи про кількість відпрацьованих трудоднів та запис про перейменування колгоспу.

Разом з тим, як вбачається з норм п.13 Положення відповідальність за не заповнення або неправильне заповнення відомостей трудової книжки колгоспника покладена не на власника трудової книжки, а на вповноважених осіб колгоспу.

Отже відсутність необхідних даних в трудовій книжці колгоспника чи їх некоректність не можуть бути підставою для відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи періоду його трудової діяльності в колгоспі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідальність за належне і своєчасне внесення в трудові книжки працівників необхідних відомостей покладається на керівників підприємств та установ, в іншому випадку особа не може бути позбавлена гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

Отже, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої ним позиції щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи позивача в повному обсязі періоду його роботи з 1984 року по 1999 року в колгоспі ім. Червоної Армії.

При цьому, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Здійснюючи аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку № 22-1, колегія суддів зазначає, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами. Однак, в даному випадку, відповідач цим правом не скористався та будь-яких перелічених вище заходів не вживав.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає протиправним неврахування Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області до загального стажу роботи позивача період його роботи з 1984 року по 1999 року в колгоспі ім. Червоної Армії.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В свою чергу, відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В даному випадку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки при розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідачем протиправно не було враховано до його страхового стажу період роботи з 1984 року по 1999 року в колгоспі ім. Червоної Армії, тому належним способом захисту прав позивача в даному випадку буде зобов`язання ГУ ПФУ в Тенопільській області зарахувати вказаний період та повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Доводи апелянта, що повторний розгляд заяви слід покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не заслуговують на увагу, оскільки за принципом екстериторільності саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області було покладено обов`язок вирішувати питання про призначення пенсії позивачу.

Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 р. - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель