Справа № 640/18777/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Єгорової Н. М., Пилипенко О. Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва, Державної казначейської служби України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, треті особи: Державна судова адміністрація України, голова Солом`янського районного суду міста Києва про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Солом`янського районного суду міста Києва, Державної казначейської служби України, треті особи: Державна судова адміністрація України, голова Солом`янського районного суду міста Києва, в якій просив:

- стягнути з Солом`янського районного суду міста Києва, ДКС України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2009 року по 04 травня 2021 року у сумі 3 194 795 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 29.10.2009 по 04.05.2021 у сумі 3194795 грн, з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суми суддівської винагороди у межах суми виплати за один місяць у розмірі 88284 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем - Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його в такій редакції: «Стягнути з Державної судової адміністрації України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 29.10.2009 по 04.05.2021 у сумі 3 194 795 грн, з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів».

Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що виконання судового рішення саме в такий спосіб, як встановлено в оскаржуваному рішенні може призвести до неправомірного стягнення коштів з рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, які в подальшому не можуть бути повернуті, оскільки ст. 381 КАС України, встановлені обмеження щодо повороту виконання рішення суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України від 25.06.1997 №583/97 позивача призначено на посаду судді Жовтневого районного суду міста Києва.

Указом Президента України від 23.10.2001 №1004/2001 ОСОБА_1 переведено на посаду судді новоутвореного Солом`янського районного суду міста Києва.

Постановою Верховної Ради України від 28.11.2002 № 334-IV позивача обрано суддею Солом`янського районного суду міста Києва безстроково.

23.04.2008 Вища рада юстиції ухвалила рішення № 470/0/15-08 та № 471/0/15-18 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва за порушення присяги», на підставі яких Верховною Радою України прийнято постанову від 08.10.2009 № 1636-VI «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва за порушення присяги».

28.10.2009 головою Солом`янського районного суду міста Києва видано наказ № 165-к «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва за порушення ним присяги».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 за результатами повторного розгляду справи № 800/428/15, визнано протиправними дії Вищої ради юстиції щодо прийняття рішень від 23.04.2008 № 470/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва за порушення присяги» та № 471/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва за порушення присяги», а також визнано протиправними та скасовано зазначені рішення.

Окружний адміністративний суд міста Києва 11.10.2018 ухвалив рішення у справі № 2а-12876/09/2670, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 та постановою Верховного Суду від 26.06.2019, яким задовольнив частково позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Солом`янського районного суду міста Києва та ТУ ДСА в м. Києві, а саме: визнав протиправними дії Верховної Ради України щодо прийняття постанови від 08.10.2009 «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва за порушення присяги», визнав протиправною та скасував постанову Верховної Ради України від 08.10.2009 № 1636-VI «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва за порушення присяги», скасував наказ голови Солом`янського районного суду міста Києва від 28.10.2009 №165-к «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва за порушення ним присяги», передав на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

05.12.2019 Вища рада правосуддя за результатами проведеної перевірки прийняла рішення №3364/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

20.12.2019 головою Солом`янського районного суду міста Києва, на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 26.06.2019, прийнято наказ № 23-ОС «Про скасування наказу №165-к від 28 жовтня 2009 року».

26.12.2019 головою Солом`янського районного суду міста Києва, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 05.12.2019 № 3364/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», прийнято наказ № 24-ОС «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 ».

У січні 2020 року позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, як суду першої інстанції, з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 05.12.2019 №3364/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», прийняти рішення, яким звільнити його з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва у відставку, у зв`язку з досягненням 65 років.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 07.05.2020 у справі № 9901/1/20 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 9901/1/20 рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.05.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 05.12.2019 № 3364/0/15-19 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено - визнано протиправним і скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 05.12.2019 № 3364/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

05.04.2021 головою Солом`янського районного суду міста Києва, на підставі вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2021, прийнято наказ № 4-ОС «Про скасування наказу № 24-ОС від 26 грудня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 », яким, зокрема, визначено позивачу посадовий оклад згідно з штатним розписом, як судді, який не здійснює правосуддя.

15.06.2021 Вищою радою правосуддя прийнято рішення № 1346/0/15-21 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва».

17.06.2021 Вищою радою правосуддя прийнято рішення № 1402/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку».

23.06.2021 головою Солом`янського районного суду міста Києва, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 17.06.2021 № 1402/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку», прийнято наказ № 8-ОС «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 ».

Водночас, як стверджує позивач, що не заперечується іншими учасниками справи, у період вимушеного прогулу з 29.10.2009 по 04.05.2021 позивачу не нараховано та не виплачено суддівську винагороду, що і стало підставою для звернення до суду.

При цьому, позивач посилається на те, що суддівську винагороду отримав тільки у період з 05.05.2021 по 23.06.2021.

Дійсно, як видно з табелів обліку використання робочого часу Солом`янського районного суду міста Києва за квітень та травень 2021 року, незважаючи на прийняття 05.04.2021 наказу про скасування наказу про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 та визначення йому посадового окладу згідно з штатним розписом, як судді, який не здійснює правосуддя, табелювання позивача здійснено тільки з 05.05.2021, тобто за період з 05.04.2021 по 04.05.2021 суддівську винагороду йому не нараховано та не виплачено.

Згідно з відомостями в довідці ТУ ДСА України в м. Києві від 01.02.2022 № 48 позивач в період з 29.10.2009 по 31.03.2021 заробітну плату не отримував, в той час як загальна сума нарахованої суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді за період з 29.10.2009 по 04.05.2021 становить 3 415 481,10 грн, що не оспорюється позивачем.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на доведеність факту вимушеного прогулу позивача у спірний період та, як наслідок, не нарахування та не виплату йому суддівської винагороди, що не заперечується сторонами.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що оскільки сума коштів, на виплату якої має право позивач визначена, то належним та ефективним способом захисту прав позивача стягнення на його користь з ТУ ДСА України в м. Києві суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 29.10.2009 по 04.05.2021 у сумі 3194795 грн, з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

Аналізуючи обставини справи, доводи апеляційної скарги та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення саме шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 29.10.2009 по 04.05.2021 у сумі 3194795 грн, з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, з огляду на таке.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Разом з тим, враховуючи особливості фінансування судів Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів. З урахуванням положень частини 1 статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, а також враховуючи правила статті 2 Бюджетного кодексу України, пунктів 1-6 «Положення про Державну судову адміністрацію України», затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи.

Поряд з цим, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та суб`єктом який безпосередньо здійснює фінансове забезпечення діяльності Солом`янського районного суду міста Києва, що не спростовано апелянтом, а відтак саме на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві покладено обов`язок щодо розпорядження коштами та визначення фінансового забезпечення Солом`янського районного суду міста Києва.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив, що в межах спірних правовідносин належним та ефективним способом захисту прав позивача є стягнення на його користь з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 29.10.2009 по 04.05.2021, з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, позаяк апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва, Державної казначейської служби України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, треті особи: Державна судова адміністрація України, голова Солом`янського районного суду міста Києва про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Н. М. Єгорова

О. Є. Пилипенко