Справа № 420/16525/22
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Биковій В.А.

за участю представників

позивача - Кочмана К.П.

відповідача - Чеботарьова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

15.11.2022 року до суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.08.2022 № 5, складене на підставі акту камеральної перевірки від 10.02.2022 року № 7930/Ж5/26-15-24-14-12/ НОМЕР_1 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначає, що за результатами проведеної камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 складно акт камеральної перевірки від 10.02.2022 р. № 7930/Ж5/26-15-24-14-12/ НОМЕР_1 , яким встановлено несвоєчасність сплати ЄСВ, починаючи з травня по грудень 2019 р. включно. Проте, позивач вказує, що нею сплачувались відповідні платежі вчасно у бюджет, проте не на актуальний рахунок ДПС, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивач зауважує, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений п. 57.1 ПКУ, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Крім того, така помилка самостійно виявлена платником, яка відразу вжила відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених ст. 122 ПКУ, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.08.2022 № 5, прийняте за наслідками вказаної перевірки є протиправним та підлягає скасуванню.

14.02.2023 р. відповідачем надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що з метою дотримання норм чинного податкового законодавства та у зв`язку з порушенням строків сплати авансових платежів на підставі п. 76.1 ст. 76 Кодексу було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету єдиного податку ФОП ОСОБА_2 , якою встановлено факт порушення термінів сплати авансових внесків єдиного податку протягом строків, визначених пунктом 295.1 ст. 295 ПК України, що є наслідком накладення штрафу в розмірі 50 % ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу, згідно з п. 122.1 ст. 122 ПКУ.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.11.2022 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України

Цією ухвалою зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві разом з відзивом на позов надати суду належним чином засвідчену копії наступних документів, а саме оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 09.08.2022 № 5 та розрахунок до нього; матеріали перевірки та інші документи, які вплинули на прийняття оскаржуваного рішення; докази не сплати або несвоєчасної несплати позивачкою внесків з ЄСВ за спірний період.

Ухвалою суду від 18.01.2023 р. постановлено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 17 лютого 2023 року на 11.00 год.

Протокольною ухвалою від 17.02.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 березня 2023 року 11:00.

10.03.2023 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа - підприємець та з 01.02.2019 по 31.12.2019 застосовувала спрощену систему оподаткування, 2 група 20 % до розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі п.п. 191.1.1 п. 1911.2. ст.191, п.п.20.1.4 п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 76.1 ст. 76 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) посадовою особою ГУ ДПС у м.Києві було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету єдиного податку ФОП ОСОБА_2 , під час якої встановлено порушення граничних термінів сплати авансових платежів по єдиному податку протягом строків, визначених п. 295.1 ст. 295 ПК України за період з 20.05.2019 по 20.12.2019, відповідальність платника передбачена пунктом 122.1 ст.122 ПК України, за результати якої складено акт від 10.02.2022 року № 7930/Ж5/26-15-24-14-12/ НОМЕР_1 . ( а.с. 49 зворотній бік, 50).

Вказаний акт перевірки отриманий позивачем 15.02.2022 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 50 зворотній бік).

09.08.2022 року на підставі даного акту камеральної перевірки ГУ ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № 5, яким на підставі статті 122 ПК України за затримку сплати авансових платежів по єдиному податку в сумі 6676,80 грн. зобов`язано ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплатити штраф у розмірі 50 % у сумі 3 338,40 грн. ( а.с. 48).

15.08.2022 року ФОП ОСОБА_1 оскаржила дане податкове повідомлення - рішення в адміністративному порядку до ДПС України. (а.с. 10).

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755 (надалі - ПК України), який передбачає, зокрема,

- платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. (пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України);

- виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. ( пункт 38.1. ст.38 ПК України)

- контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом. ( абзац перший-другий пункту 75.1 статті 75 ПК України);

- камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. ( пункт 76.1 статті 76 ПК України);

- платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. ( пункт 295.1 статті 295 ПК України)

- платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій. ( п.300.1 ст.300 ПК України)

- несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу. ( пункт 122.1 статті 122 ПК України)

VI. Оцінка суду.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку авансових внесків єдиного податку у встановлені строки (тобто, не пізніше 20 числа включно поточного місяця) тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

При цьому, для підтвердження факту несплати чи несвоєчасної сплати суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності застосування контролюючим органом до ФОП ОСОБА_2 відповідальності за затримку сплати авансових платежів по єдиному податку, встановлену під час проведення камеральної перевірки, про що складено акт від 10.02.2022 року № 7930/Ж5/26-15-24-14-12/ НОМЕР_1 ( далі - акт камеральної перевірки) .

Так, зі змісту вказаного акту перевірки вбачається, що підставою для винесення відносно позивача спірного податкового повідомлення-рішення від 09.08.2022 р. стали твердження відповідача, про те, що ФОП ОСОБА_2 порушені граничні терміни сплати авансових платежів по єдиному податку до 20 числа кожного місяця за період з травня по грудень 2019 року в сумі 834,60 грн. щомісячно.

Відповідно до наявних у справі витягів з ІКП ФОП ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 18050400 « єдиний податок з фізичних осіб» недоїмка станом на 31.12.2019 р. складає 6 673,80 грн., яка виникла станом на 20.05.2019 року. При цьому, вказана сума недоїмки була погашена за рахунок сплати позивачем 14.01.2020 р. суми 944,06 грн. та 21.01.2020 р. - суми 5 800,00 грн., загалом - 6744,06 грн. ( а.с. 51-52)

Позивач в обґрунтування протиправності спірного рішення вказує, що нею своєчасно сплачувались вказані платежі у бюджет, проте на « не актуальний рахунок ДПС», що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого зверталась до ГУ ДПС у м. Києві із заявою про перерахування помилково сплачених коштів з єдиного внеску.

Відповідно до наявних у справі банківських виписок, позивач зі своєї банківської картки Приватбанку здійснювала регулярні платежі, а саме, 17 числа кожного місяця протягом травня 2019 грудня 2019 року перераховувала « єдиний податок фізичних осіб ФОП ОСОБА_3 » в сумі 835,06 грн. щомісячно, що загалом складає 6 680,48 грн. ( а.с. 11-18).

З листа-відповіді ДПС у м. Києві від 17.02.2020 р. за № 7922/ФОП/26-15-33-09-10, наданої на заяву ФОП ОСОБА_2 від 04.02.2020 р. б/н, вбачається, що ГУ ДПС у м. Києві відмовило ФОП ОСОБА_2 у перерахуванні помилково сплачених коштів з єдиного внеску, посилаючись на Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджених наказом Мінфіна України від 16.01.2016 р. № 6.

Разом з тим, у вказаному листі відповідач проінформував позивача, що відповідно до інформаційних баз даних ДПС, в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_2 10.02.2020 р. відображено перерахування помилково сплачених з єдиного внеску по рахунку за кодом платежу 71040000 ( код ДПІ 2658) на розрахунковий рахунок на загальну суму 4 836,00 грн. ( а.с. 80).

У судовому засіданні представник відповідача вказані обставини не заперечив. При цьому, зазначив, що сплата єдиного внеску на неналежний рахунок не є підставою для звільнення платника податку від відповідальності, передбаченої ПК України.

Вирішуючи дані спірні правовідносини, суд враховує наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач, у строк, передбачений п. 295.1 ст.295 ПК України, здійснила оплату авансових внесків з єдиного податку, проте на невірний рахунок, що у свою чергу призвело несвоєчасну сплату (зарахування) сум єдиного податку.

Згідно з частиною 4 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Частиною 5 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Варто відмітити, що єдиний внесок належить до загальнодержавних податків та надходить до державного бюджету України.

Під час розгляду даної справ, судом застосовані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №820/3561/16, від 25.03.2019 у справі №823/567/17, від 11.04.2019 у справі №822/3323/17, згідно яким дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті задекларованої суми єдиного внеску, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених частинами 10 та 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Верховний Суд вважає, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Крім цього, суд звертає увагу, що нормами п.122.1 ст.122 Податкового кодексу України встановлена відповідальність за несвоєчасне перерахування, а не за невідповідність даних зазначених в квитанції.

Оскільки, позивачем єдиний податок за травень-грудень 2019 рік сплачувався у строки встановлені ПК України і суми єдиного внеску сплачені позивачем на єдиний казначейський рахунок, тому допущена помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки такі кошти обліковується в подальшому на єдиному казначейському рахунку. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

VII. Висновок суду.

Одним із принципів адміністративного судочинства є диспозитивність (від лат. dispono - розпоряджаюся). Цей принцип знаходить свій прояв у тому, що надає особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Реалізацією цього принципу є самостійне вирішення позивачем питання, чи звертатися до суду з позовом взагалі, з наступним визначенням підстав, змісту і обсягу позовних вимог, а після винесення судом рішення у справі - окремо вирішувати питання, чи оскаржувати такі судові рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у якому обсязі та з яких підстав здійснювати таке оскарження. Суд як незалежний орган не може ініціювати провадження чи навіть захищати права особи без відповідного звернення такої особи.

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

VIII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України " Про судовий збір " від 08.07.2011 року № 3674-VI ( далі - Закон №3674-VI).

Згідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою підприємцем, судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що в 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року становить 2481,00 гривні.

Як встановлено судом, позивачем оскаржувалось рішення про сплату штрафу в сумі 3 338,40 грн., а відтак за подання вказаного позову позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 992,40 грн. ( 2481,00 *0,4).

За правилами, визначеними ч.1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Натомість, станом на дату постановлення даного рішення, позивачем доказів сплати судового збору до суду не надано.

Враховуючи, що при подані позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір, суд доходить висновку про стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві на користь Державного бюджету судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992, 40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві ( вул. Шолуденка 33/19, м. Київ, 04116, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 09.08.2022 № 5, складене на підставі акту камеральної перевірки від 10.02.2022 року № 7930/Ж5/26-15-24-14-12/ відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про сплату штрафу в сумі 3 338,40 гривень.

Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка 33/19, м. Київ, 04116, ) на користь Державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20 березня 2023 року.

Суддя В.А. Дубровна