Справа № 120/10992/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 березня 2023 р. Справа № 120/10992/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шаповалової Т.М.,

за участі секретаря судового засідання: Смілянця А.Е.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Турченко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг (далі-відповідач або Управління), у якому просив:???

визнати незаконним та скасувати наказ в.о.начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 05.12.2022 р. №323-к/тр;

поновити його на посаді заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг;

стягнути з середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

допустити рішення до негайного виконання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу МОЗ від 25.02.2022 №380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 №2153» його було допущено 01.03.2022 до виконання функціональних обов`язків заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. На цей час працівники Управління виконували обов`язки дистанційно, так само як і працівники Державного агентства водних ресурсів України.

Позивач вказує, що він також продовжував виконувати роботу дистанційно.

Оскільки позивач не отримав заробітну плату за травень 2022, він звернувся до відповідача з відповідною заявою, у якій вказав що продовжує працювати дистанційно на період воєнного стану, оскільки на робочому місці під час війни перебувати небезпечно у зв`язку із відсутністю укриття (бомбосховища) та просив виплатити заробітну плату за травень 2022.

Відповідач листом від 22.06.2022 повідомив позивача, що він не входив до переліку осіб щодо яких було запроваджено дистанційну роботу та вимагав надати пояснення щодо відсутності на робочому місці.

Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 05.12.2022 №323-к/тр звільнено ОСОБА_1 , займаної посади 06.12.2022 за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпПУкраїни).

Вважаючи такий наказ незаконним, позивач просить його поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, тому звернувся до суду.

Ухвалою суду від 02.01.2023, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

03.02.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позивач в позовній заяві не тільки не заперечує свою відсутність на робочому місці в період з 02.05.2022 по день звільнення, а й самостійно це підтверджує, зазначаючи, що він нібито працював дистанційно, але за відсутністю згоди на це відповідача.

За таких обставин, представник відповідача вважає, що звільнення позивача проведено у законний спосіб.

Враховуючи наведене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.02.2023 вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду на 22.02.2023.

22.02.2023 розгляд справи відкладено на 07.03.2023.

03.03.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити його позовні вимоги.

07.03.2023 розгляд справи відкладено на 14.03.2023.

14.03.2023 розгляд справи відкладено на 21.03.2023.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав вказаних у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 258-к/тр від 08.12.2021 ОСОБА_1 , заступника начальника Управління, відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 30.11.2021 № 1378/11 та попередження про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 08.12.2021 № 1459/11.

Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 45-к/тр від 02.03.2022 ОСОБА_1 , заступника начальника Управління, допущено до роботи з 01.03.2022 на підставі наказу МОЗ України від 25.02.2022 № 380 та заяви ОСОБА_1 від 02.03.2022 зареєстрованої в журналі реєстрації заяв з кадрових питань від 02.03.2022 №55к.

Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 60-к/тр від 31.03.2022 для окремих категорій працівників тимчасово, на період з 01 по 25 квітня 2022 було запроваджено дистанційний режим роботи.

Водночас у переліку працівників перелічених у наказі відсутнє прізвище ОСОБА_1 .

Таким чином, зазначений наказ не розповсюджувався на позивача.

Відповідно до протоколу засідання начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 5 від 02.05.2022, з порядком денним, серед іншого під питанням №5 «Про організацію роботи у період воєнного стану», встановлено, що провідний інспектор з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_2 доповіла, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державного органів у період воєнного стану» дистанційна робота запроваджується у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання посадових обов`язків. Робота державних службовців та працівників державного органу за межами України допускається лише у разі службового відрядження, оформленого в установленому порядку.

Як наслідок, по даному питанню вирішили: врахувати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державного органів у період воєнного стану» у своїй роботі.

Суд звертає увагу, що згідно зазначеного протоколу, 02.05.2022 на засіданні начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг був присутній позивач, та, у тому числі приймав рішення під питанням №5 «Про організацію роботи у період воєнного стану» та був ознайомлений зі змістом протоколу № 5 від 02.05.2022, про що свідчить підпис ОСОБА_1 11.05.2022.

Відповідно до п. 4 доручення в. о. Голови Держводагентства України ОСОБА_3 «Щодо організації роботи працівників водогосподарських організацій на період воєнного стану» № 1440/7/11-22 від 03.05.2022 дистанційний режим роботи керівників водогосподарський організацій встановлюється виключно за рішенням керівника Держводагентства.

Відповідно до штатного розпису на 2022, який затверджений 18.01.2022, посада заступника начальника відноситься до керівництва.

Листом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 455/12 від 18.05.2022 повідомлено позивача про те, що у зв`язку з відсутністю його на робочому місці 02.05.2022, від 05.05.2022, від 09.05.2022 та враховуючи наявність доповідної записки провідного інспектора з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_2 від 10.05.2022, яка зареєстрована за № 50, що при заповненні табеля обліку використання робочого часу за першу половину травня 2022 року застосована відмітка обліку НЗ (неявка з нез`ясованих причин).

Цим же листом запропоновано позивачу в термін до 16 год. 00 хв. 20.05.2022 надати в письмовій формі причини відсутності його на робочому місці за вказаний період.

До вказаного листа № 455/12 від 18.05.2022 додано: копію доповідної записки провідного інспектора з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_2 від 10.05.2022 № 50; копію акту про відсутність від 02.05.2022; копія акту про відсутність від 05.05.2022; копію акту про відсутність від 09.05.2022 року.

23.05.2022 відповідачем направлено поштою на адресу позивача вказаний лист № 455/12 від 18.05.2022 з додатками з описом вкладення у цінний лист, що підтверджується відповідними доказами. Однак лист повернувся у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

22.06.2022 на ім`я начальника Управління ОСОБА_4 позивач подав заяву, у якій вказав, що продовжує працювати дистанційно на період воєнного стану, оскільки на робочому місці під час війни перебувати небезпечно з відсутністю укриття (бомбосховища) та просив виплатити заробітну плату за травень 2022.

За результатом вказаної заяви від 22.06.2022 Управління листом № 646/12 від 30.06.2022 повідомило позивача про те, що у зв`язку з відсутністю його на робочому місці з 04.05.2022 по 31.05.2022 без поважних причин, а також відсутність наказу про запровадження для позивача режиму дистанційної роботи його вимога щодо виплати заробітної плати за травень 2022 року в повному обсязі залишається без задоволення. Також у листі вказано, що позивачу було надіслано поштою цінний лист з описом вкладення, що містив вимогу про надання в письмовій формі причин відсутності на робочому місці, але у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання лист повернувся, а тому у листі міститься прохання повторно надати письмові пояснення відсутності на робочому з 04.05.2022 по 31.05.2022.

27.07.2022 начальниками Тульчинської дільниці, Вінницької дільниці, Бершадської дільниці було надано службові записки про те, що з травня 2022 по 27.07.2022 ніяких вказівок відносно роботи від ОСОБА_1 не надходило.

03.08.2022 на ім`я начальника Управління ОСОБА_4 позивач подав заяву, у якій просив видати наказ про запровадження дистанційної роботи заступника начальника Управління на період воєнного стану та виплатити за весь час заробітну плату.

За результатом вказаної заяви від 03.08.2022 Управління надало лист № 874/12 від 16.08.2022 про відмову у задоволенні цієї заяви.

27.09.2022 позивачем було подано заяву про надання щорічної відпустки з 03.10.2022.

На вказану заяв відповідач відреагував листом № 1192/12 від 28.09.2022.

03.11.2022 позивач подав заяву про надання щорічної відпустки з 07.11.2022.

На вказані заяві, відповідач відреагував листами № 1192/12 від 28.09.2022.

Згідно Акту про розкриття листа ОСОБА_1 , складеного провідним юрисконсультом служби правового забезпечення Управління ОСОБА_2, провідним інспектором з кадрів служби управління персоналом, ОСОБА_5 головним бухгалтером відділу обліку та звітності, ОСОБА_6 провідним документознавцем, розкрито конверт з прикріпленою довідкою Укрпошти про причини повернення та написом в лівому куті на повернення, в правому верхньому штамп від 07.11.2022 , зовнішні пошкодження конверта не встановлено. Всередині конверту міститься рекомендований лист від 07.11.2022. №1354/12 який було надіслано ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 . В листі була надана відповідь на звернення щодо отримання відпустки. Даний лист знаходиться всередині без пошкоджень, було повернуто 09.12.2022 Управлінню Укрпоштою, оскільки термін його зберігання закінчився.

Листом № 1422/12 від 21.11.2022 відповідач звернувся до Голови Державного агентства водних ресурсів України з проханням погодження звільнення позивача.

Листом Державного агентства водних ресурсів України № 4869/11/11-22 від 30.11.2022 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг за умови суворого дотримання вимог законодавства України.

Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 05.12.2022 №323-к/тр звільнено ОСОБА_1 , займаної посади 06.12.2022 за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України).

У пункті 2 наказу вказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 03.09.2020 по день звільнення- 39 календарних днів.

Підставою для видання наказу від 05.12.2022 №323-к/тр слугували: акти про відсутність на робочому місці від 17.11.2022, 18.11.2022, 21.11.2022, 22.11.2022,23.11.2022, лист Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про надання пояснень відсутності на робочому місці № 455/12 від 18.05.2022, погодження Державного агентства водних ресурсів України № 4869/11/11-22 від 30.11.2022.

Листом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 07.12.2022 № 1507/11 повідомлено позивача про те, що наказом від 06.12.2022 року № 323-к/тр, його було звільнено з посади заступника начальника БУВР Південного Бугу.

У листі також пропонувалося позивачу надати письмову згоду на пересилання трудової книжки та копії наказу про звільнення на його адресу проживання.

Згідно фіскального чеку, копії конверту та трекінгу лист направлено 07.12.2022 та повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Інформацію про звільнення також відправлено на додаток Viber телефону позивача (на номер НОМЕР_1 ) з телефона провідного інспектора з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_7 (з номера НОМЕР_2 ) 06.12.2022.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що по додатку вайбер повідомлення про звільнення не отримував.

Фактично копію наказу про звільнення позивач отримав 06.01.2023.

Також до суду відповідачем надано докази розрахунку з позивачем при звільненні. Зокрема копію платіжного доручення від 02.12.2022, яке оплачено банком 05.12.2022, копію платіжної відомості та довідку з банку про зарахування коштів клієнту ОСОБА_1 .

Позивач вважає наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач в порушення ст.153 КЗпП України не забезпечив безпечні умови праці в умовах воєнного стану та відмовився запроваджувати дистанційну роботу позивачу.

А тому ОСОБА_1 просить суд поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України) .

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального

учбового закладу).

Судом встановлено, що з 04.05.2022 по 05.12.2022 позивач був відсутній на роботі та не виконував своїх службових обов`язків, що підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема службовими записками та актами відсутності на робочому місці.

Позивачем до суду також не надано доказів виконання ним службових обов`язків протягом вказаного періоду відсутності його на робочому місці.

Відносно позивача жодним наказом не було встановлено дистанційної форми роботи.

Судом також не встановлено обов`язку відповідача встановлювати дистанційну форму роботи позивачу за його заявою. Крім того, оскільки посада позивача відноситься до керівництва водогосподарських організацій, дистанційний режим роботи може встановлюватися виключно за рішенням керівника Держводагенства.

Відповідачем вчинялися заходи щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, зокрема шляхом направлення відповідних листів на адресу проживання позивача. Водночас такі листи поверталися відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Крім того, до суду надано докази розрахунку з позивачем у день звільнення та докази направлення листа з проханням надати згоду на пересилання йому трудової книжки та наказу про звільнення.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що процедуру звільнення позивача на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України проведено відповідно до вимог закону з наявності відповідних підстав у зв`язку з відсутністю на робочому місці протягом значного періоду часу без поважних причин.

Посилання позивача на те, що позивачем в порушення вимог ст.153 КЗпП України не забезпечено безпечні умови праці у період воєнного стану через відсутність бомбосховища, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки на території Вінницької міської громади існують загальнодоступні для всіх осіб бомбосховища.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг (, вул. В. Стуса, 7, м. Вінниця, 21100)

Повне судове рішення складено суддею: 27.03.2023

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна