Справа № 260/5060/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/5060/22 пров. № А/857/794/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Печунки Віктора Омеляновича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Печунки Віктора Омеляновича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Відділу державної виконавчої служби у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання винести постанови про закінчення виконавчого провадження (суддя суду І інстанції: Дору Ю.Ю.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 21.12.2022р. м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

22.11.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Печунка В.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Відділу державної виконавчої служби /ВДВС/ у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 54500117 та ВП № 61523503, де боржником зазначений ОСОБА_1 , у зв`язку із сплатою штрафу у повному обсязі, та щодо невиключення відомостей про ОСОБА_1 із Єдиного реєстру боржників; зобов`язати відповідача ВДВС у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54500117 та ВП № 61523503 у зв`язку із сплатою штрафу у повному обсязі, де боржником зазначений ОСОБА_1 , та виключити відомості про ОСОБА_1 із Єдиного реєстру боржників (а.с.1-5).

Вимоги заявленого позову обґрунтовує тим, що позивач не знав про існування вищезазначених постанов, копії таких постанов ОСОБА_1 в установленому порядку не отримував, а після їх отримання сплатив штраф самостійно протягом 15-ти днів.

За таких обставин правові підстави для стягнення з позивача подвійного розміру штрафів є відсутніми.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.37-42).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник адвокат Печунка В.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.53-58).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач не знав про існування постанов Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 30.03.2017р. та від 06.02.2019р., якими його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки будь-яких повідомлень чи викликів від суду, органу державної виконавчої служби ОСОБА_1 не отримував. Про існування зазначених постанов суду позивач дізнався лише у вересні 2022 року, коли мав намір відчужити майно, однак приватний нотаріус повідомив про наявність відомостей стосовно нього в Єдиному реєстрі боржників.

Після отримання відповіді від міськрайонного суду, наданої на запит адвоката, ОСОБА_1 сплатив всі штрафи у повному обсязі на відповідні реквізити та звернувся у ВДВС з метою виключення його із Єдиного реєстру боржників.

Однак, відповідач повідомив про те, що позивач не сплатив штраф у строк, передбачений законом, тому розмір останнього подвоївся.

З таким твердженням відповідача не погоджується та зазначає, що позивач був позбавлений права самостійно, без примусового виконання, протягом 15 днів сплатити штраф, оскільки рішення суду отримав лише у вересні 2022 року, після чого невідкладно сплатив штраф.

Також позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо сплати штрафу у подвійному розмірі через те, що добровільно не сплатив суму штрафу, оскільки від Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. ОСОБА_1 не отримував виклик до суду і копії постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, про їх існування взагалі не знав, тому вважає, що до нього не може застосовуватися вимога ст.380 КУпАП щодо сплати штрафу у подвійному розмірі.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 30.03.2017р. у справі № 303/904/17 (провадження № 3/303/471/17) позивач ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.

Зазначена постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 11.04.2017р. (а.с.6).

Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 06.02.2019р. у справі № 303/176/19 (провадження № 3/303/182/19) позивач ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відносно нього застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Зазначена постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 19.02.2019р. (а.с.7).

У свою чергу Мукачівським міським ВДВС Головного територіального управління юстиції /ГТУЮ/ у Закарпатській обл. винесено постанови від 15.03.2018р. та від 28.04.2020р. якими постановлено стягнути з ОСОБА_1 штрафи у розмірі 20400 грн. та 20400 грн. відповідно до кожної постанови (а.с.31-32).

Зазначені постанови Мукачівського міського ВДВС ГТУЮ у Закарпатській обл. винесено від 15.03.2018р. та від 28.04.2020р. позивачем не оскаржувалися.

В подальшому, на адвокатський запит Мукачіський міськрайонний суд Закарпатської обл. листом № 101.4-05/37/22Вих від 12.09.2022р. надав відповідь про прийняті постанови суду від 06.02.2019р. та від 11.12.2020р. (а.с.9).

19.09.2022р. позивач ОСОБА_1 сплатив штрафи по 10200 грн. по кожній постанові на відповідні реквізити (а.с.13).

21.09.2022р. представник позивача адвокат Печунка В.О. звернувся до ВДВС у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської обл. Південно-західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) із вимогою про закінчення виконавчих проваджень, надавши докази сплати штрафів (а.с.10).

Листом № 630/24 від 17.11.2022р. відповідач повідомив адвоката Печунку В.О. про те, що по виконавчому провадженню ВП № 54500117 примусовому виконанню підлягала постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. № 3/303/471/17 від 30.03.2017р., яка набрала законної сили 11.04.2017р., про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 20400 грн.; по виконавчому провадженню ВП № 61523503 примусовому виконанню підлягала постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. № 303/176/19 від 06.02.2019р., яка набула законної сили 19.02.2019р., про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 20400 грн.

Позивач не сплатив зазначені штрафи у визначений строк, через що розмір штрафів подвоївся (а.с.11).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що у постановах Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 30.03.2017р. та від 06.02.2019р. суд вказав що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Також вказав, що в межах спірних правовідносин судом не перевіряється правомірність дій Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. щодо передачі на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з тим, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи набрали законної сили, з дати набрання законної сили вказаними рішеннями боржник вважається повідомленим про існування таких.

Крім того, примусовому стягненню підлягає штраф у подвійному розмірі, а закінчити виконавчі провадження у зв`язку з оплатою штрафів у одинарному розмірі не видається за можливе.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків, з огляду на таке.

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2014р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 ч.1 ст.3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди наведеного Закону

Згідно з п.3 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу передбачено ст.307 Кодексу України про адміністративні правопорушення /КУпАП/, відповідної до якої штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З матеріалів справи слідує, що постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 30.03.2017р. та від 06.02.2019р., якими ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано відносно нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. (згідно кожної постанови), не оскаржувалися та набрали законної сили.

При цьому, у постанові Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 30.03.2017р. у справі № 303/904/17 зазначено, що, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в суді, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У постанові Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 06.02.2019р. у справі № 303/179/19 зазначено, що ОСОБА_1 в суд не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив.

Таким чином позивач повідомлявся судами про розгляд справ щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та був обізнаний про наявність таких справ.

Неявка без поважних причин у відповідні судові засідання не позбавляла права позивача цікавитися про подальший рух розглядуваних справ та про прийняті рішення.

Незнання про прийняті судом рішення через байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина невиконання відповідних рішень суду, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно виконати відповідні рішення суду.

Отримання відповіді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл., наданої на адвокатський запит, не можна розцінювати як остаточну дату, з якої позивач довідався про наявність постанов суду в справах №№ 303/904/17, 303/179/19.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року справа «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про розгляд зазначених справ, є необґрунтованими.

Через несплату штрафів у добровільному порядку у встановлені законом строки, постанови суду звернуті до примусового виконання відповідно до вимог ст.308 КУпАП.

Позивачем сплачено штрафи відповідно до названих постанов суду по 10200 грн. 19.09.2022р., тобто, вже після відкриття виконавчих проваджень ВП № 54500117 та ВП № 61523503 (а.с.13).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи набрали законної сили, з дати набрання законної сили вказаними рішеннями боржник вважається повідомленим про наявність таких. Крім того, примусовому стягненню підлягає штраф у подвійному розмірі, через що закінчити виконавчі провадження у зв`язку з оплатою штрафів у одинарному розмірі не є можливим.

Додатково колегія суддів наголошує, що порядок виконання постанов суду щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності і сплати накладених штрафів передбачений приписами ст.ст.307, 308 КУпАП.

Вказаними нормами визначено строк сплати накладених штрафів 15 днів з моменту вручення постанови про накладення штрафу, а також імперативне правило подвійного стягнення несплачених штрафів у порядку примусового виконання постанови про накладення штрафу.

Отже, в разі скерування судом постанови про накладення штрафу для примусового виконання в силу наведених вимог закону вважається, що:

такий штраф не сплачений в 15-денний строк;

постанова про накладення штрафу підлягає примусовому виконанню із обов`язковим стягненням подвійного розміру штрафу.

Також нормами профільного Закону України «Про виконавче провадження» та приписами КУпАП не покладений на державного виконавця обов`язок чи повноваження щодо перевірки своєчасного врученню боржнику копії постанови про накладення штрафу.

Згідно із ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості:

1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;

2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;

3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;

4) номер виконавчого провадження;

5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відповідно до ч.7 ст.9 цього Закону відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, підстав для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників на час розгляду справи немає.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Печунки Віктора Омеляновича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. в адміністративній справі № 260/5060/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 24.03.2023р.