Справа № 520/10365/22
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 березня 2023 року № 520/10365/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 31.08.2022 на посаді сестри медичної в КНП ХОР «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері №7» до стажу роботи у подвійному розмірі та не проведення перерахунку пенсії у зв`язку з цим;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 31.08.2022 на посаді сестри в КНП ХОР «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері №7» до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 10.10.2022, у зв`язку з зарахуванням періодів роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 31.08.2022 на посаді сестри медичної в КНП ХОР «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері №7» до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та провести відповідні виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні у подвійному розмірі згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спірного періоду трудової діяльності, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, тому просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.12.2022 по справі відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважає, що у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства. Зазначив, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Вважає, що зарахувати стаж роботи, набутий після 01.01.2004 у пільговому обчисленні, законних підстав немає.

Позивач, скориставшись правом на надання відповіді на відзив, додатково аргументував вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У період з 15.12.2022 по 07.03.2023 суддя перебувала у відпустці.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та з 10.10.2022 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11.11.2022 позивач подала через веб-портал ПФ України заяву про перерахунок пенсії, в якій просила зарахувати їй періоди роботи з 01.02.1997 по 15.05.2000 на посаді медичного реєстратора амбулаторного відділення, з 01.06.2001 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 30.06.2022 на посаді сестри медичної у КНП ХОР «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер № 7» у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із цим.

Разом із заявою позивач надала, зокрема, довідку КНП ХОР «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер № 7» від 09.11.2022 № 12/632, якою підтверджується, що вона працювала та працює в інфекційному закладі КНП ХОР «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер № 7».

Відповідно до протоколу розрахунку стажу позивача, їй зараховано у подвійному розмірі роботу:

- з 01.02.1997 по 07.12.1997 (з особливості трудової діяльності Прац.охорони здор. (посади із пост.909), з особливістю території Мед.заклад із ст. 60);

- з 22.12.1997 по 01.02.1998 (з особливості трудової діяльності Прац.охорони здор. (посади із пост.909), з особливістю території Мед.заклад із ст. 60);

- з 15.02.1998 по 03.05.2000 (з особливості трудової діяльності Прац.охорони здор. (посади із пост.909), з особливістю території Мед.заклад із ст. 60);

- з 01.06.2001 по 31.12.2003 (з особливості трудової діяльності Прац.охорони здор. (посади із пост.909), з особливістю території Мед.заклад із ст. 60).

Період роботи з 01.01.2004 по 31.08.2022 не зараховано до стажу у подвійному розмірі.

21.11.2022 представник позивача направив до ГУ ПФ України в Харківській області адвокатський запит № 21/11/22-1 (З), в якому просив надати інформацію період роботи з 01.01.2004 по 31.08.2022 позивача в інфекційному закладі КНП ХОР «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер № 7» не було зараховано у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Листом ГУ ПФ України в Харківській області від 22.11.2022 № 200-0202-8/82811 повідомлено, що періоди роботи у закладах (відділеннях), зазначених у ст. 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення», до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії в подвійному розмірі.

Щодо періодів роботи після 01.01.2004 то вони зараховуються в одинарному розмірі з огляду на ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Вважаючи вказані дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України)

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 1 січня 2004 року Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином:

за період до 01.01.2004 - на підставі записів трудової книжки (ст. 56, 60, 62 Закону України Про пенсійне забезпечення );

починаючи з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності не зарахування відповідачем періодів трудової діяльності з 01.01.2004 по 31.08.2022 саме у подвійному розмірі.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач у період з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 31.08.2022 на посаді сестри в КНП ХОР «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері №7».

Згідно з довідкою КНП ХОР «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №7» від 09.11.2022 № 12/632 встановлено, що:

- з 01.06.2001 по 31.03.2022 позивач працювала на посаді медичного статистика і здійснювала, зокрема, лікування хворих з дільничними сестрами; проводила дезінфекції хворим з відкритою формою туберкульозу; працювала з матеріалами, що потенційно можуть містити інфіковані збудники інфікованих хвороб (карточки, довідки, аналізи). Це також підтверджується посадовою інструкцією медичного статистика, затверджена 07.09.2018.

- з 01.04.2022 по сьогодні працює на посаді сестри медичної на прийомі з лікарем в амбулаторному відділенні. На зазначеній посаді позивач здійснює обстеження пацієнтів на COVID-19 та ВІЛ/СНІД; оформлює документи хворим на туберкульоз; вимірює артеріальний тиск, температуру тіла тощо.

Отже, під час розгляду справи встановлено та що не заперечується відповідачем, протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.

Відповідно до пунктів 7, 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів» за № 514 від 16.07.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» за № 133 від 19.07.1995 туберкульоз є особливо небезпечною інфекційною хворобою.

При цьому, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» за № 909 від 04.11.1993 посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад); заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри відносяться до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з статтею 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 23 даного Закону працівники протитуберкульозних закладів, зазначені у частині першій статті 22 цього Закону, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у листі Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 № 625/15-05/039-6, № 10.01.09/2606, № 16918/02-20, заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому, суд зазначає, що редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на даний час, а стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує цю норму та не зупиняє її дію.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, суд зазначає, що протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання, а робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Таким чином, робота позивача з 01.01.2004 по 31.08.2022 протитуберкульозному закладі, в незалежності від найменувань посад та внесення змін до найменування закладу, зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як наслідок, відповідач протиправно, оскаржуваним рішенням, відмовив у зарахуванні в подвійному розмірі періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 31.08.2022 протитуберкульозному закладі.

Отже, позивач має право на пільгове обчисленні стажу при обрахунку пенсії із зарахуванням спірного періоду трудової діяльності до стажу роботи у подвійному розмірі.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 31.08.2022 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач діяв протиправно.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 даного Кодексу у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, з метою захисту порушеного права позивача та з метою подальшого недопущення порушення відповідачем права позивача на пенсію, ефективним та належним способом захисту, з врахуванням заявленого позивачем змісту позовних вимог, є зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи період роботи позивач з 01.01.2004 по 31.08.2022 у подвійному розмірі.

Позовні вимоги в частині зобов`язати відповідача обчислити пенсію із вказаним зарахуванням спірних періодів та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум, не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів порушеного права в цій частині позову. Позаяк, на час розгляду справи зарахування у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 31.08.2022 не відбулось. Поряд з цим, судовому захисту підлягає лише порушене право, захист непорушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 31.08.2022 на посаді сестри медичної в КНП ХОР «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері №7» до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) періоди роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді медичного статистика та з 01.04.2022 по 31.08.2022 на посаді сестри в КНП ХОР «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері №7» до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 793 (сімсот дев`яносто три) грн. 92 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова