Справа № 500/2678/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2678/22 пров. № А/857/15734/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Тернополі суддею Подлісною І. М.) в адміністративній справі № 500/2678/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач) від 09.05.2022 №43 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому періоди роботи з 1985 р. по 1988 р. в приватному підприємстві ім. Матросова» та з 1989 р. по 1998 р. в «Селянській спілці «Весна»» до загального стажу роботи та призначити пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05.05.2022.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач відмовив йому в призначені пенсії за віком через недостатність страхового стажу, при цьому не взяв до уваги архівні довідки за №№ 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022. Позивач не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що його стаж роботи на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відмовив позивачу у призначені пенсії за віком через недостатність страхового стажу, у зв`язку з тим, що не врахував періоди роботи згідно наданих позивачем архівних довідок № 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022, оскільки в довідках зазначено лише його прізвище та ім`я ( ОСОБА_2 ), що не відповідає паспортним даним позивача ( ОСОБА_1 ).

Також вказує на те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що до страхового стажу ОСОБА_1 на час звернення за призначенням пенсії вже було зараховано окремий період: з 01.09.1985 до 01.09.1987, що підтверджується розрахунком стажу, який додано до апеляційної скарги.

Крім того, звертає увагу на те, що після дозарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.07.1985 до 30.09.1985, з 02.09.1987 до 31.12.1987, з 01.01.1988 до 31.12.1988, з 01.07.1989 до 31.12.1989, з 01.01.1990 до 31.12.1990, з 01.01.1991 до 31.12.1991, з 01.01.1992 до 02.03.1995, 03.03.1995 до 31.12.1998 страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 03 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року страховий стаж повинен складати не менше 29 років).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, у зв`язку з наявністю відповідного віку та стажу роботи 05.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, листом від 10.05.2022 № 1900-0210-8/13053 відповідач повідомив, що відмовив йому а призначені пенсії за віком через недостатність страхового стажу, оскільки не врахував періоди роботи згідно наданих позивачем архівних довідок № 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022, позаяк в довідках зазначено лише його прізвище та ім`я ( ОСОБА_2 ), що не відповідає паспортним даним позивача ( ОСОБА_1 ).

Також додав до листа рішення № 43 про відмову у призначенні пенсії позивачу з якого видно, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж необхідний для призначення пенсії у 2022 році складає 29 років, однак, на підставі поданих документів було зараховано до страхового стажу лише 15 років 00 місяців 29 днів, у зв`язку з чим відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Проте, позивач не погодився з такою відмовою, оскільки вважає, що його стаж роботи на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім для призначення пенсії, що підтверджують подані в пенсійний фонд документи, а саме згадані довідки за №№ 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022, в яких зазначено трудовий шлях з 1985 р. по 1998 р. Що стосується невідповідності записів, які наявні в зазначених документах, то це є не провина позивача, адже трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки та іншої документації а тому, працівник не може відповідати за правильність та повноту ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації підприємства. ОСОБА_1 , вважаючи, що це не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист, що підтверджує позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач позбавлений можливості усунути виправлення, які наявні в архівних довідках оскільки «Приватне підприємство ім. Матросова» та «Селянська спілка «Весна»», в яких він працював у спірних роках ліквідовані, що стверджують довідки № 30/06-06 та 32/06-06 від 21.01.2022, також позивач не має можливості послатися на записи в трудовій книжці, які могли би підтвердити факт його праці в згаданих підприємствах, оскільки трудова книжка, яка велася в ті роки втрачена в «Селянській спілці «Весна»» і в архів не передавалася. Відтак факт праці позивача в період з 1985 р. по 1998 р. в Приватному підприємстві ім. Матросова» та «Селянська спілка «Весна»» може підтвердити архівними довідками № 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022, виданими трудовим архівом Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, інші документи, які можуть підтвердити факт праці в зазначені роки відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги необхідно задовольнити та зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 1985 р. по1988 р. в Приватному підприємстві ім. Матросова»; з 1989 р. по 1998 р. в «Селянській спілці «Весна»» до загального стажу роботи та призначити ОСОБА_1 пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05.05.2022.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частин першої, другої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі також - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Водночас за приписами пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а

Згідно з пунктом 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 Порядку № 637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Для підтвердження спірних періодів роботи, територіальний орган Пенсійного фонду України запрошує та опитує свідків. Результати опитування свідка оформляються Актом опитування свідка.

Акти опитування свідків (заяви свідків) та копії документів про їх роботу за час, щодо якого вони підтверджують роботу заявника, додаються до заяви про підтвердження стажу та передаються на розгляд Комісії, яка приймає рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості усунути виправлення, які наявні в архівних довідках оскільки «Приватне підприємство ім. Матросова» та «Селянська спілка «Весна»», в яких він працював у спірних роках ліквідовані, що стверджують довідки № 30/06-06 та 32/06-06 від 21.01.2022, також позивач не має можливості послатися на записи в трудовій книжці, які могли би підтвердити факт його праці в згаданих підприємствах, оскільки трудова книжка, яка велася в ті роки втрачена в «Селянській спілці «Весна»» і в архів не передавалася. Відтак факт праці позивача в період з 1985 р. по 1998 р. в Приватному підприємстві ім. Матросова» та «Селянська спілка «Весна» може підтвердити архівними довідками № 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022, виданими трудовим архівом Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, інші документи, які можуть підтвердити факт праці в зазначені роки відсутні.

У розрізі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в зарахуванні до трудового стажу спірного періоду, який визначений довідками №№ 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022, діяв недобросовісно та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача, що ним не було зроблено, оскільки не було доведено правомірність неврахування наданих позивачем довідок № 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022.

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач прийняв необґрунтоване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, у зв`язку з чим таке рішення відповідача необхідно скасувати.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно доводів ГУ ПФУ в Тернопільській області, після дозарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.07.1985 до 30.09.1985, з 02.09.1987 до 31.12.1987, з 01.01.1988 до 31.12.1988, з 01.07.1989 до 31.12.1989, з 01.01.1990 до 31.12.1990, з 01.01.1991 до 31.12.1991, з 01.01.1992 до 02.03.1995, 03.03.1995 до 31.12.1998 страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 03 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року страховий стаж повинен складати не менше 29 років)

Щодо наведеного колегія суддів зазначає, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати пенсії або прийняття рішення про відмову у їх видачі, а тому суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Повнота захисту полягає в ефективності відновлення прав позивача, а тому для захисту порушеного права, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії у порядку, визначеному Законом. Такий спосіб захисту порушеного права випливає з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді.

Колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 09.05.2022 №43 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 05.05.2022 з урахуванням довідок № 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022 і за результатами розгляду прийняти рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати, зокрема, судовий збір, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому ці витрати компенсуються пропорційно до задоволених вимог.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, тому відшкодуванню підлягає сума судового збору, яка пропорційна до розміру задоволених позовних вимог, а саме 496,20 грн.

Керуючись статтями 132, 139, 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року в адміністративній справі № 500/2678/22 скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.05.2022 № 43 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», від 05.05.2022, з урахуванням довідок за №№ 29/06-06 та 31/06-06 від 21.01.2022 і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області () сплачений судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин