Справа № 200/356/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року Справа№200/356/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - відповідач 1,

та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - відповідач 2

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Курахове Покровський район Донецька область Україна;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника - чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Курахове Покровський район Донецька область Україна.

01 лютого 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20 лютого 2023 року від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову, а також зазначив, що позивачу було відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.11.2022 року, копія якого відповідачем 1додана до відзиву.

27 лютого 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якій представник позивача зазначив, що 23 лютого 2023 року на офіційному веб-порталі Пенсійного фонду України в особистому кабінеті позивача у підрозділі «Розпорядження про призначення/ перерахунок пенсії» розділу «Моя пенсія», відповідачем додано «Протокол/ розпорядження щодо призначення/перерахунок пенсії» у якому зазначено, що на підставі рішення № 59 від 23.02.2023 проведено перерахунок пенсії, у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.11.2022 року, шифр та вид пенсії: 511 Пенсія в разі втрати годувальника, що підтверджується інформацією з особистого кабінету веб-порталу Пенсійного фонду України від 24.02.2023 року (додається). Згідно даної інформації вбачається, що відповідач 1 переглянув рішення та прийняв нове, яким перевів позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, але про це не повідомив позивача. Згідно інформації з особистого кабінету веб-порталу Пенсійного фонду України щодо подання та розгляду заяви від 01.11.2022 року № 2521, яка додана до адміністративного позову, орган який розглядав та приймав рішення, був саме відповідач 1.

06 березня 2023 року ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області письмові пояснення щодо викладених у відповіді на відзив представника позивача фактів та докази на підтвердження письмових пояснень.

06 березня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, розгляд адміністративної справи розпочато спочатку та запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

15 березня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надійшла заява про закриття провадження в адміністративній справі, в обґрунтування якої відповідач 1 зазначив, на сьогоднішній день ОСОБА_1 переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до вимог статті 36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та згідно заяви №2521 від 01.11.2022 з врахуванням довідки про фактичне проживання від 20.10.2022 №165/14-35, яка видана Курахівською міською радою.

На підтвердження викладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надано копію рішення № 59 від 21.02.2023, згідно якого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області переведено на пенсію по втраті годувальника з 01.11.2022 року, тобто з дати звернення з заявою про перерахунок пенсії.

28 березня 2023 року ухвалою суду у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про закриття провадження в адміністративній справі відмовлено.

Станом на 28 березня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відзив на позовну заяву, яку відповідач 2 згідно даних Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» отримав через електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» 07 березня 2023 року, не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_2 помер, тому 01 листопада 2022 року позивач звернулась через офіційний веб-портал Пенсійного фонду України із заявою № 2521 про перехід на інший вид пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

03 листопада 2022 року позивач отримала смс-повідомлення про відмову у переході на інший вид пенсії, без зазначення підстав прийняття даного рішення.

26 грудня 2022 року позивач звернулась через офіційний веб-портал Пенсійного фонду України зі зверненням № ВЕБ-05001-Ф-С-22-108446 щодо надання підстави відмови у переході на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 265-17816/3-02/8-0500/23 від 06.01.2023 року, позивача повідомлено, що за результатами розгляду наданих до заяви позивача документів виявлено розбіжності щодо факту проживання заявниці (позивача), згідно заяви місце фактичного проживання зазначене за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно довідки № 165/14-35 від 30.10.2022 року місце проживання: АДРЕСА_2 , тобто з позиції органу ПФУ до звернення не додано довідку про перебування позивача на утриманні померлого годувальника, чи документ що підтверджує спільне проживання заявниці та годувальника на дату його смерті, які передбачені пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

З прийнятим рішенням органу ПФУ позивач не погодилась та вважає його протиправним, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма - орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача буде здійснюватись відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатами розгляду наданих до заяви документів було виявлено розбіжності щодо факту проживання позивачки, оскільки згідно заяви місце фактичного проживання зазначене за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки № 165/14-35 від 30.10.2022 місце проживання: АДРЕСА_2 . До звернення не додано довідку про перебування на утриманні померлого годувальника, чи документ що підтверджує спільне проживання заявниці та годувальника на дату його смерті, які передбачені пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

За матеріалами електронної пенсійної справи адреса проживання заявниці не співпадає з адресою годувальника.

Враховуючи наведене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.11.2022 ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не підтверджено факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Водночас, відповідач 1 наголошує, що не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно права позивача на означену пенсію та з метою вірного застосування норм діючого законодавства та захисту прав позивача листом за № 0500-0306-9/10767 відповідач 1 звернувся до відповідача 2 із запитом щодо перегляду правомірності винесеного рішення про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Також відповідач 1 звертає увагу, що рішення щодо вирішення питання переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника приймалось не ним, навпаки, відповідачем 1 були здійснені заходи щодо перегляду вказаного рішення, у зв`язку з чим, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 та зобов`язання вчинити певні дії є передчасними та не відповідають суті справи.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 21100, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, будинок 7, організаційно-правова форма - орган державної влади.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву до суду не надав.

На підставі наявних в матеріалах адміністративної справи письмових доказів, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 30 квітня 1968 року, виданого Виконавчим комітетом Курахівської міської ради між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 30 вересня 2022 року, виданого Новогродівським відділом ДРАЦС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про фактичне місце проживання від 20.10.2022 року №165/14-35, виданої «Центром надання адміністративних послуг» Курахівської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 18.09.2022 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом з померлим ОСОБА_2 .

Згідно роздруківки з веб-порталу ПФУ 01.11.2022 року позивач звернулась через означений портал із заявою №2521 та 03.11.2022 року в задоволенні її заяви було відмовлено.

Згідно листа відповідача 1 від 06.01.2023 № 265-17816/З-02/8-0500/23, позивача повідомлено, що за результатами розгляду наданих до заяви документів виявлено розбіжності щодо факту проживання заявниці. Згідно заяви місце фактичного проживання зазначене за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки № 165/14-35 від 30.10.2022 місце проживання: АДРЕСА_2 . До звернення не додано довідку про перебування на утриманні померлого годувальника, чи документ що підтверджує спільне проживання заявниці та годувальника на дату його смерті, які передбачені пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. За матеріалами електронної пенсійної справи адреса проживання заявниці не співпадає з адресою годувальника. Враховуючи зазначене, позивачу відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника через відсутність необхідних документів, які підтверджують факт спільного проживання з померлим годувальником на момент смерті.

Також відповідачем 1 надано до суду копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 03.11.2022, згідно якого позивачу відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника через відсутність необхідних документів, які підтверджують факт спільного проживання з померлим годувальником на момент смерті, зокрема, довідку про перебування на утриманні померлого годувальника, чи документ що підтверджує спільне проживання заявниці та годувальника на дату його смерті, які передбачені пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно рішення № 59 від 21.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивача переведено на пенсію по втраті годувальника з 01.11.2022 року.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо відмови відповідача 2 в переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника відповідачем 1 підтверджено, а відповідачем 2 не спростовано, отже означені обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: […] 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_3 (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; […].

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Відповідно ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.3. Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: […] 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; […].

До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті.

Відповідно до п. 2.11. Порядку № 22-1, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Згідно п. 2.22 Порядку № 22-1, для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Згідно преамбули Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року № 1871-IX (далі - Закон № 1871-IX), цей Закон регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Статтею 2 Закону № 1871-IX визначено тлумачення термінів для цілей цього закону.

Відтак, орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Під декларуванням місця проживання особи слід розуміти повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

Реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Під визначення паспортного документу особи підпадають: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

З аналізу вищезазначених норм вважається, що документами які підтверджують факт на перебування на утриманні є довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою та рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні.

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що саме відповідачем 2 в порядку екстериторіальності було розглянуто заяву позивача від 01.11.2022 року про переведення на пенсію по втраті годувальника та прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні цієї заяви.

Як вбачається зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 03.11.2022, воно вмотивовано тим, що відповідач 2 дійшов висновку про відсутність необхідних документів, які підтверджують факт спільного проживання з померлим годувальником на момент смерті, зокрема, довідку про перебування на утриманні померлого годувальника, чи документ що підтверджує спільне проживання заявниці та годувальника на дату його смерті.

На підтвердження факту проживання за однією адресою з померлим годувальником на розгляд до органу ПФУ через веб-портал ПФУ було подано довідку про фактичне місце проживання від 20.10.2022 року №165/14-35, яка видана «Центром надання адміністративних послуг» Курахівськрї міської ради, та посвідчує те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 18.09.2022 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом з померлим ОСОБА_2 .

Вказана довідка відповідає умовам п. 2.22 Порядку № 22-1 та видана належним органом, визначеним Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», проте відповідачем 2 вказана довідка не врахована, як така що не доводить викладені в ній факти, через те, що зареєстроване місце проживання позивача відрізняється від фактичного місця її проживання на момент смерті годувальника.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення відповідача 2 про відмову в призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Також відповідачем 2 не доведено, що його рішення прийнято з урахуванням засад добросовісності, розсудливості та пропорційності, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Виходячи зі встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що забезпечення повного та ефективного відновлення прав позивача має бути забезпечене шляхом виходу за межі позовних вимог та визнання протиправним з подальшим скасуванням рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 03.11.2022.

Надаючи правову оцінку діям відповідача 1, який не погодившись з рішенням відповідача 2 самостійно вчинив дії направлені на відновлення порушеного права позивача та перевів її на пенсію по втраті годувальника, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: […] 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що відповідач 1 перевів позивача на пенсію по втраті годувальника з 01.11.2022 року, тобто з дати звернення до органів ПФУ з відповідною заявою, а не з 19.09.2022 року як того вимагають приписи п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, що не може вважатися відновленням порушеного права позивача в повному обсязі.

В рішенні Конституційний Суд України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював концепцію «ефективного правосуддя» в контексті вибору ефективного способу захисту порушеного права, та зазначив, що «КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову […].

Ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень (головним чином, органів виконавчої гілки влади та органів місцевого самоврядування) є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду; частина друга статті 2 КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист та зобов`язує, у разі порушення таких прав, свобод чи інтересів, поновити їх до моменту ініціювання особою судового провадження.

При цьому адміністративний суд, зберігаючи самостійність і незалежність, діє не відособлено, а разом із законодавчою та виконавчою гілкою влади, які приймають власні рішення (обов`язкові до виконання), а також володіють гарантованою Конституцією України власною незалежністю та компетентністю[…].

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам».

В спірних правовідносинах за інакших обставин (якщо б жоден з суб`єктів владних повноважень - відповідачів не вчинив дій направлених на поновлення порушеного права) суд повинен би був покласти обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача на суб`єкта владних повноважень, діями (рішенням) або бездіяльністю якого спричинено таке порушення.

Водночас, виходячи з специфіки обставин спірних правовідносин в цій справі, зокрема, перебування позивача на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, а також часткове відновлення прав позивача саме відповідачем 1, суд вважає недоцільним покладення обов`язку щодо усунення порушення на відповідача 2.

При цьому, у суду відсутні підстави щодо визнання протиправними дій відповідача 1 щодо неправильного визначення дати переведення на інший вид пенсії, оскільки за наслідками розгляду заяви позивача від 01.11.2022 у відповідача 1 не виникло зобов`язання щодо її розгляду в силу приписів Порядку №22-1, такі дії відповідачем 1 було вчинено з власної ініціативи.

Поряд з цим, суд зважає, що у своїй взаємодії відповідачі в цій справі в контексті свого відношення стосовно позивача уособлюють державу, яка відповідальна перед ним за порушення його права.

У цьому випадку скасуванню протиправного рішення повинен відповідати обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо виправлення допущених порушень, при цьому ключовим питанням та метою адміністративного судочинства, на сам перед, є захист порушеного права особи (у випадку якщо це встановлено судом).

Відтак, у спірних правовідносинах рішення відповідача 2 прийняте в порядку екстериторіальності відносно позивача, який перебуває на обліку відповідача 1, породжує правові наслідки як для позивача, так і для відповідача 1, встановлюючи для останнього обов`язок щодо виплати позивачу певного виду пенсії або закріплює відсутність такого обов`язку у випадку прийняття негативного рішення як в спірних правовідносинах.

Тому зважаючи на причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів 1 та 2 в контексті спірних правовідносин задля забезпечення захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе з врахуванням доцільності та оптимальності можливих шляхів відновлення порушеного права позивача покласти такий обов`язок на відповідача 1.

Враховуючи викладене, суд вирішив, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, обрати спосіб захисту, який на думку суду буде відповідати обставинам справи та в повному обсязі відновлювати права позивача, зокрема, задовольнити адміністративний позов частково шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 03.11.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначивши пенсію з дня, що настає за днем смерті годувальника - чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Згідно ч.ч. 3, 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача 2 за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі 1073,60 грн, оскільки протиправні дії саме цієї особи спричинили порушення прав позивача.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 21100, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, будинок 7) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 03.11.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком по втраті годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначивши пенсію з дня, що настає за днем смерті годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 28 березня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко