Справа № 260/5156/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/5156/22 пров. № А/857/3335/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 260/5156/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 15.02.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: визнати протиправними та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.10.2022 р. № 426 Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача 110000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від № 426 від 29.10.2022 року Про результати службового розслідування за фактом не своєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення - догана, позбавлено премії та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за жовтень місяць 2022 року в повному обсязі. Зазначає, що згідно чинного законодавства військовослужбовець може бути позбавлений лише грошового забезпечення у вигляді премії, що включена до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, яке разом з щомісячним основним грошовим забезпеченням не перевищує 20000 грн., а тому дії Відповідача щодо невиплати позивачу 100000 грн. передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, являються протиправними та порушують його право мирного володіння майном. Вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 260/5156/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за змістом частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

подані відповідачем копії письмових доказів не містять дати їх засвідчення та подані особою, доказів представництва відповідача якої не має в матеріалах справи, відтак не є допустимими: застосуванню підлягають положення частини першої статті 74 КАС України, за якою суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 260/5156/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для позбавлення позивача виплати щомісячної додаткової грошової винагороди слугувало самовільне залишення військовослужбовцем військової частини, місця служби або дезертирування, що виявилося у свідомому невчасному поверненні позивача до ВЧ НОМЕР_1 не у строки зазначені у Наказі про надання відпустки ОСОБА_1 та рапорті позивача.

Беручи до уваги вищезазначене, відповідач правомірно позбавив позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за жовтень 2022 року.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач з 15 липня 2021 року проходить військову службу, перебуваючи у складі відповідача, серед іншого і у районах ведення бойових дій та отримує окрім щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення і одноразові додаткові виплати згідно Постанови у розмірі 100000 грн. Однак за жовтень він не отримав належних йому 110000 грн.

Позивач подав рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 діб з 22.09.2022 року.

Наказом командира військової частини від 22.09.2022 р. № 238 Позивачу було надано відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 діб із 22.09.2022 по 01.10.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.10.2022 року наказано зокрема провести службове розслідування за фактом не своєчасного прибуття з відпустки військовослужбовцем військової служби за контрактом штаб - сержантом ОСОБА_1 , сержантом із матеріального забезпечення метеорологічної батареї дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Акту підсумків службового розслідування (за фактом не своєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 ) від 28.10.2022 встановлено зокрема, що невчасно прибувши з відпустки за сімейними обставинами штаб-сержант ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст -11, 16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ. Причинами та умовами, що сприяли даній події є особиста недисциплінованість штаб-сержанта ОСОБА_1 та нехтування ним вимог статутів Збройних Сил України. Пом`якшуючих обставин в ході проведення даного службового розслідування - не виявлено. Обтяжуючими обставинами є вчинення ним правопорушення в умовах воєнного стану. Окрім того, у діях штаб - сержанта ОСОБА_1 наявні ознаки вчинення ним військового адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 172-11 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме нез`явлення з відпустки на служб) без поважиш причин. За порушення вимог cт.cт. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. З - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі ст. 45, керуючись ст. ст. 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути штаб-сержанта ОСОБА_1 - сержанта із матеріального забезпечення метеорологічної батареї дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності, накласти дисциплінарне стягнення Догана, позбавити премії та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за жовтень місяць 2022 року в повному обсязі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від № 426 від 29.10.2022 року Про результати службового розслідування за фактом не своєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення - ДОГАНА, позбавлено премії та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за жовтень місяць 2022 року в повному обсязі. Вважаючи наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.10.2022 р. № 426 Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 протиправним, та що відповідачем неправомірно позбавлено додаткової винагороди в розмірі 110000, 00 грн., позивач звернувся до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацами 2, 4 ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст.26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже аналізуючи наведені норми, суд приходить до переконання, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Положеннями п. 18 ст. 10 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям може відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення, тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець, враховуючи обмеження визначенні п. 17 цієї статті, а саме: "в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів".

Водночас реалізація такої можливості вимагає дотримання певного механізму визначеного, зокрема, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами).

Змістом п.8.12 цієї Інструкції визначено, що військовослужбовець має подати командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається: вид відпустки; тривалість відпустки в календарних днях; адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення; вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).

Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.

Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Військовослужбовець, який не вибув до зазначеного в рапорті місця проведення відпустки або не в змозі надати підтвердження постановки на облік, прибуває до військової частини наступного дня після закінчення строку відпустки, визначеного пунктами 1, 12, 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Наказом командира військової частини від 22.09.2022 р. № 238 Позивачу було надано відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 діб із 22.09.2022 по 01.10.2022.

ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_1 03.10.2022 року, що не заперечується ним.

Відповідно до пояснень наданих позивачем під час службового розслідування, останній думав що день вибуття, а саме 22.09.2022 року, не враховується у 10-денний термін наданої відпустки. Крім того, час на добирання зайняв у нього 2 дні в одну сторону, тому він думав, що відпустка триватиме з 23.09.2022 року по 02.10.2022 року та повернувся 03.10.2022 року зранку.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, у рапорті ОСОБА_1 від 20.09.2022 вх. №1176/а, що став підставою надання відпустки, не були зазначені усі дані (вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки, які є обов`язкові для реалізації можливості отримання відпустки передбаченої п.18 ст.10-1 спеціального закону.

Таким чином, штаб військової частини НОМЕР_1 виконав розрахунок часу, який був відповідно вказаний у рапорті позивача.

Відтак, ОСОБА_1 була надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 22.09.2022 до 01.10.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до Акту підсумків службового розслідування (за фактом не своєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 ) від 28.10.2022 встановлено зокрема, що невчасно прибувши з відпустки за сімейними обставинами штаб-сержант ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст -11, 16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ. Причинами та умовами, що сприяли даній події є особиста недисциплінованість штаб-сержанта ОСОБА_1 та нехтування ним вимог статутів Збройних Сил України. Пом`якшуючих обставин в ході проведення даного службового розслідування - не виявлено. Обтяжуючими обставинами є вчинення ним правопорушення в умовах воєнного стану. Окрім того, у діях штаб - сержанта ОСОБА_1 наявні ознаки вчинення ним військового адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 172-11 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме нез`явлення з відпустки на служб) без поважиш причин. За порушення вимог cт.cт. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. З - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі ст. 45, керуючись ст. ст. 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути штаб-сержанта ОСОБА_1 - сержанта із матеріального забезпечення метеорологічної батареї дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності, накласти дисциплінарне стягнення Догана, позбавити премії та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за жовтень місяць 2022 року в повному обсязі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від № 426 від 29.10.2022 року Про результати службового розслідування за фактом не своєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення - ДОГАНА, позбавлено премії та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за жовтень місяць 2022 року.

Як підтверджено матеріалами справи, позивача штаб-сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення за порушенням ним вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у зв`язку із самовільним не з`явленням на військову службу у військову частину НОМЕР_1 після наданої йому відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 діб.

Також, у матеріалах службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2022 №426 встановлено, що ОСОБА_1 було доведено вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 №238 щодо терміну і умов перебування ним у відпустці за сімейними обставинами (включно із датою повернення).

Окрім того, ОСОБА_1 усвідомлював, що він несвоєчасно повернеться із відпустки та зазначив у своїх поясненнях одною із причин вчинення цього правопорушення, бажання додатково зустрітися із сином та братом.

Однак, невчасне повернення ОСОБА_1 з відпустки у зв`язку із бажанням додатково зустрітися з рідними вдома не є поважною причиною вчиненого ним правопорушення, а доказів які б підтверджували законність його відсутності на військовій службі Позивач не надав.

Оцінивши в сукупності докази у справі, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, колегія суддів встановила, що командир військової частини НОМЕР_1 , приймаючи оскаржуване рішення, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких Відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення саме у виді догани.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзац 3 пункту 1 Постанови вказує, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Водночас, пунктом 21 встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - окреме доручення).

Відповідно до ч.2 п.5 окремого доручення, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини.

Змістом п.9 окремого доручення визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які: 9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, у випадку самовільного залишення військовослужбовцем військової частини, місця служби або дезертирування, такий військовослужбовець не включається до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень.

Отже, як обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, підставою для позбавлення позивача виплати щомісячної додаткової грошової винагороди слугувало самовільне залишення військовослужбовцем військової частини, місця служби або дезертирування, що виявилося у свідомому невчасному поверненні позивача до ВЧ НОМЕР_1 не у строки зазначені у Наказі про надання відпустки ОСОБА_1 та рапорті позивача.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 260/5156/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 27.03.2023 року