Справа № 240/41102/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/41102/21

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Адвокат Коваль Андрій Дмитрович до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Адвокат Коваль Андрій Дмитрович (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.02.2021 №Ф-236772-51;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області здійснити коригування в інтегрованій картці ОСОБА_1 у відповідності до фактичного стану розрахунків зобов`язань перед бюджетом;

- відповідно до ст. 382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є самозайнятою особою, оскільки на підставі свідоцтва від 13.09.2018 серії НОМЕР_1 , виданого Радою адвокатів Житомирської області, має право здійснювати адвокатську діяльність. Однак вказує, що доходу від адвокатської діяльності він не отримує. Більш того, в спірний період, за який Головне управління ДПС у Житомирській області нарахувало йому зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 №Ф-236772-51, він перебував у трудових відносинах з АТ "Житомиробленерго", яке сплачувало за нього, як за застраховану особу, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З огляду на що, позивач зазначає, що вимога від 26.02.2021 №Ф-236772-51 про сплату ним боргу з єдиного внеску в розмірі 17857,84 гривень є протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/41102/21 за позовом адвоката ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління ДПС у Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію Головне управління ДПС у Житомирській області зазначило, що згідно з п. 4 та п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи - підприємці (у т.ч. на спрощеній, системі оподаткування) та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску. Починаючи з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI). Тобто, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал. Базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464). Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , як самозайнятою особою - платником єдиного внеску, самостійно було сформовано та подано до Головного управління ДПС у Житомирській області звіт від 25.04.2019 №44093 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, яким позивач самостійно визначив собі зобов`язання зі сплати єдиного внеску за жовтень - грудень 2018 року у сумі 2457,18 грн. (самостійно сплачені позивачем згідно з платіжним дорученням від 16.01.2019 №ПН27120023), а також звіт №20087276 про суми нарахованого доходу - застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік. З огляду на що, позивачу на центральному рівні були проведені щоквартальні нарахування з єдиного внеску за 2019 - 2020 року в наступних розмірах: за січень - березень 2019 року - 2754,18 грн (самостійно сплачені позивачем згідно з платіжним дорученням від 15.04.2019 №ПН28126753); за квітень - червень 2019 року - 2754,18 грн; за липень - вересень 2019 року - 2754,18 грн; за жовтень - грудень 2019 року на загальну суму 2754,18 грн; за січень-лютий 2020 року - 2078,12 грн; за червень 2020 року - 1039,06 грн; за липень - вересень 2020 року - 3178,12 грн; за жовтень - грудень 2020 року - 3300,00 грн). При цьому відповідач наголошує, що нарахування адвокату ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за 2018 та 2019 роки відбувались відповідно до поданої ним звітності. На підставі вказаного, Головне управління ДПС у Житомирській області вважає, що сформована у відповідності до наявної у ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску за період з квітня 2019 по грудень 2020 року в розмірі 17857,84 грн вимога від 26.02.2021 №Ф-236772-51 про сплату боргу (недоїмки) є такою, що відповідає діючому законодавству. Враховуючи вищезазначене, Головне управління ДПС у Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 257, 262 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 12.09.2002 ОСОБА_1 працює, як найманий працівник за трудовим договором, на посаді начальника відділу в Акціонерному товаристві "Житомиробленерго". Із 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю, та відповідно є адвокатом, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом серії ЖТ №000979 від 13.09.2018, виданим Радою адвокатів Житомирської області. Починаючи з 11.10.2018 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Житомирській області, як платник єдиного внеску - фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Після набуття права на здійснення адвокатської діяльності, трудові відносини з Акціонерним товариством "Житомиробленерго" позивач не припинив. Згідно наявних у матеріалах справи довідок про доходи від 06.12.2021 №07.12.2021 №04/652 та від 06.12.2021 №04/653, за 2019 рік ОСОБА_1 отримав в Акціонерному товаристві "Житомиробленерго" дохід в розмірі 508740,75 грн, з якого страхувальником був сплачений єдиний соціальний внесок в розмірі 110299,95 грн, а в 2020 році дохід в розмірі 730374,87 грн, з якого страхувальником був сплачений єдиний соціальний внесок в розмірі 146035,09 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.04.2019 ОСОБА_1 було сформовано та подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому позивачем самостійно визначено, що сума нарахованого єдиного внеску, яка підлягає сплаті за IV квартал (жовтень-грудень) 2018 року становить 2457,18 гривень.

Сторонами не заперечується, що вищезазначене зобов`язання з єдиного внеску за IV квартал 2018 року в розмірі 2457,18 гривень було самостійно сплачене позивачем на підставі платіжного доручення від 16.01.2019 №ПН27120023. Крім того, 27.04.2020 ОСОБА_1 було сформовано та подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік, а 10.08.2020 звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, в яких позивач вказав, що у звітні періоди доходів не отримував, а тому сума нарахованого за ці періоди єдиного внеску становить 00,00 гривень.

У зв`язку з тим, що нормами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, контролюючий орган в автоматичному режимі провів адвокату ОСОБА_1 щоквартальні нарахування єдиного внеску за 2019 - 2020 роки в наступних розмірах:

- за січень - березень 2019 року - 2754,18 грн;

- за квітень - червень 2019 року - 2754,18 грн;

- за липень - вересень 2019 року - 2754,18 грн;

- за жовтень - грудень 2019 року - 2754,18 грн;

- за січень-лютий 2020 року - 2078,12 грн;

- за червень 2020 року - 1039,06 грн;

- за липень - вересень 2020 року - 3178,12 грн;

- за жовтень - грудень 2020 року - 3300,00 грн).

Здійснення відповідачем вказаних нарахувань підтверджується інформацією з інтегрованої картки платника ЄСВ - особи, що здійснює незалежну професійну діяльність (а.с.25-27).

В ході розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що нараховане контролюючим органом грошове зобов`язання з єдиного внесу за І квартал 2019 року (за січень - березень 2019 року) в розмірі 2754,18 грн було самостійно сплачене ОСОБА_1 15 квітня 2019 року (платіжне дорученням від 15.04.2019 №ПН28126753). Однак в подальшому, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі №240/2637/21 Головне управління ДПС у Житомирській області зобов`язано було вчинити, передбачені наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6, дії для повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених ним коштів єдиного соціального внеску за IV квартал 2018 року та за І квартал 2019 року на загальну суму 5211,36 грн, як таких, що сплачені ним помилково.

В свою чергу, нараховане контролюючим органом грошове зобов`язання з єдиного внеску за ІІ - IV квартали 2019 року та за увесь 2020 рік в загальному розмірі 17857,84 гривень ОСОБА_1 сплачене не було. У зв`язку з цим, відповідно до інтегрованої картки платника ЄСВ - особи, що здійснює незалежну професійну діяльність, станом на 26.02.2021 за ОСОБА_1 обліковувався борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17857,84 гривень, який, як вже зазначалось судом, утворився у зв`язку із самостійним нарахуванням контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

У зв`язку з наявністю вищезазначеної недоїмки Головне управління ДПС у Житомирській області сформувало та скерувало ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 №Ф-236772-51, у якій повідомило про наявність у відповідної заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 17857,84 гривень, та про обов`язок сплатити її протягом 10 календарних днів, що настають за днем одержання цієї вимоги. Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 №Ф-236772-51 та вважаючи її протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодекс України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, а в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За визначенням наданим у пункті 2 частини 1 статті 1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці. Водночас, пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI також передбачено, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто і для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Таким чином, приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлюють, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, не залежно від того отримала вона у звітному періоді дохід від такої діяльності чи ні, зобов`язана сплатити за такий період єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

За визначенням, наведеним в пункті 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI (у редакції, що діє з 01.01.2018) передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону. При цьому, податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску (п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону №2464-VI).

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

В ході розгляду справи судом було, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області було нараховано адвокату ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІІ - IV квартали 2019 року та за увесь 2020 рік в загальному розмірі 17857,84 гривень, який був обчислений, виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

На виконання вищезазначених вимог законодавства та у зв`язку з наявністю недоїмки з єдиного внеску в розмірі 17857,84 гривень, Головне управління ДПС у Житомирській області сформувало та направило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 №Ф-236772-51, яка є предметом оскарження в даній справі. При цьому, обґрунтовуючи протиправність вказаної вимоги позивач зазначає, що в період, за який йому нараховано борг, він перебував у трудових відносинах з АТ "Житомиробленерго", яке як страхувальник, сплачувало за нього, як за застраховану особу, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини 1 цієї статті, тобто фізичні особи - підприємці, які поряд з цим мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску тільки за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 14.1.195 статті 14 Податкового Кодексу України, працівником є фізична особа, яка безпосередньо вчасною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14.1.226 статті 14 Податкового Кодексу України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Проаналізувавши ці положення разом із положеннями статей 4, 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Верховний Суд в постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та від 23.01.2020 у справі №480/4656/18 зазначив, що фізичні особи підприємці є платниками єдиного внеску, базою для нарахування якого є дохід від господарської діяльності. За відсутності бази для нарахування єдиного внеску, законодавство встановлює обов`язок самостійно нарахувати єдиний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, особа, яка проводить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче мінімального страхового внеску залежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець.

Суд погоджується з доводами позивача, що вимога податкового органу сплатити єдиний внесок за період, коли позивач був працевлаштований, тягне за собою подвійну його сплату, що є необґрунтованим та суперечить вимогам податкового законодавства.

Вказані правові висновки про тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату безпосередньо особою та роботодавцем) викладені також в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19.

Зокрема, Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зв`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати ) роботодавцем.

Згідно довідок про доходи від 06.12.2021 №07.12.2021 №04/652 та від 06.12.2021 №04/653, виданих Акціонерним товариством "Житомиробленерго", з 12.09.2002 ОСОБА_1 працює на вищезазначеному підприємстві, як найманий працівник, та отримав в 2019 році дохід в розмірі 508740,75 грн, з якого страхувальником був сплачений єдиний соціальний внесок в розмірі 110299,95 грн, а в 2020 році дохід в розмірі 730374,87 грн, з якого страхувальником був сплачений єдиний соціальний внесок в розмірі 146035,09 грн. З наведеного вбачається, що в спірний період, за який контролюючий орган нарахував позивачу зобов`язання з єдиного внеску в розмірі 17857,84 гривень, ОСОБА_1 був застрахованою особою в системі державного соціального страхування, а всі податки з отриманого ним доходу, в тому числі і єдиний внесок, сплачував за нього роботодавець Акціонерне товариство "Житомиробленерго", як податковий агент. Вказані обставини виключають обов`язок позивача по сплаті єдиного внеску як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема, у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою. Оскільки, як вже зазначалося вище, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Не є підставою для сплати єдиного соціального внеску і перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби, з огляду на те, що взяття на облік у контролюючих органах самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору. Кваліфікуючою ознакою для сплати єдиного соціального внеску самозайнятою особою є саме здійснення особою незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності. У зв`язку з цим суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач повинен сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отримання прибутку.

Позивачем було підтверджено факт отримання доходів тільки від працевлаштування за основним місцем роботи в Акціонерному товаристві "Житомиробленерго" та не здійснення адвокатської діяльності поза основним місцем роботи. За таких обставин, позивач є застрахованою особою та єдиний внесок за нього сплачує роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску як фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, зокрема у періоди коли він є найманим працівником, а не самозайнятою особою.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що оскільки позивач з 2002 року працює в Акціонерному товаристві "Житомиробленерго" як найманий працівник, за період, охоплений спірною податковою вимогою, у нього відсутній обов`язок щодо сплати єдиного внеску як у самозайнятої особи. Проте, даних обставин податковий орган не врахував, а тому суд приходить до висновку про безпідставне та неправомірне нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за ІІ - IV квартали 2019 року та за увесь 2020 рік в загальному розмірі 17857,84 гривень, внаслідок чого вимога Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 №Ф-236772-51 є протиправною та підлягає скасуванню. При цьому суд звертає увагу відповідача, що здійснене ним тлумачення норм Закону №2464-VI, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області здійснити коригування в інтегрованій картці ОСОБА_1 у відповідності до фактичного стану розрахунків зобов`язань перед бюджетом, суд зазначає наступне.

Відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань, а також зобов`язань з єдиного соціального внеску створює певні наслідки для платника та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.02.2021 №Ф-236772-51, підлягає задоволенню і похідна вимога щодо здійснення коригування в інтегрованій картці ОСОБА_1 у відповідності до фактичного стану розрахунків зобов`язань перед бюджетом, шляхом виключення з особового рахунку недоїмки з єдиного внеску в сумі 17857,84 гривень.

Суд звертає увагу на те, що спосіб захисту порушеного права має бути ефективним з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, під час розгляду справи не довів правомірності винесення оскаржуваної вимоги 26.02.2021 №Ф-236772-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не надав належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявної у матеріалах справи квитанцій від 03.12.2021 вбачається, що при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір в повному розмірі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов адвоката ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головне управління ДПС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003; код ЄДРПОУ ВП 44096781) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.02.2021 №Ф-236772-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17857,84 гривень.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці особи, які провадять незалежну професійну діяльність - ОСОБА_1 , та привести їх у відповідність до фактичного стану розрахунків зобов`язань перед бюджетом, шляхом виключення з інтегрованої картки недоїмки з єдиного внеску в розмірі 17857,84 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович