Справа № 240/27695/22
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року м. Житомир справа № 240/27695/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) із позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною відмову відповідача №0600-0214-8/56290 від 05.08.2022 у призначенні йому пенсії по інвалідності, як інваліду 2 групи;

- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію по інвалідності як інваліду 2 групи з 31.05.2022;

- зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи з 19.11.1990 по 30.03.1994 в колгоспі імені Коларова.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.07.2022 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, однак у відповідь отримав відмову мотивовану відсутністю необхідного стажу.

Позивач вважає, що його страховий стаж становить більше 14 років, а відповідачем неправомірно не зараховано до такого період роботи з 19.11.1990 по 30.03.1994 в колгоспі імені Коларова на підставі даних, які містяться в його трудовій книжці колгоспника, яка є основним документом, що підтверджує його трудову діяльність, а тому рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності вважає неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк, для подання відзиву на позов.

20.02.2023 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1, Пенсійний орган) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Пояснює, що до страхового стажу позивача не враховано період згідно з записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 19.11.1990 з 19.11.1990 по 30.03.1994 в колгоспі імені Коларова, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) та про зарахування та звільнення з роботи за період роботи в КСП ім. Коларова (накази, особові картки, відомості про заробітну плату, тощо).

Разом із відзивом на позов від представника відповідача 1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, яке ухвалою суду від 27.02.2023 задоволено частково, залучено до участі у справі як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (відповідач 2), як суб`єкта владних повноважень, який приймав рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідачу. Встановлено відповідачу 2 строк для подання до суду відзиву на позов.

Відповідач 2 не скористався своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Після встановлення 2 групи інвалідності, позивач 21.06.2022, а в подальшому 27.07.2022 звернувся до відповідача 1 із заявами про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які опрацьовані за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів посадовими особами Головного управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За результатами розгляду заяви позивача від 21.06.2022, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 37 від 27.06.2022 та за результатами розгляду заяви позивача від 27.07.2022 відповідачем 2, відмовлено у призначенні йому такої пенсії (рішення № 637 від 04.08.2022).

Про зміст рішення відповідача 2 позивачу повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області № 0600-0214-8/56290 від 05.08.2022. Як вказано у такому листі, підставами для відмови у призначенні пенсії слугував факт відсутності необхідного страхового стажу. Віповідачем 2 не враховано до страхового стажу період його роботи з 19.11.1990 по 30.03.1994 в колгоспі ім. Коларова, так як відсутня інформація про встановлені вихододні в колгоспі.

Таким чином, врахований страховий стаж позивача, за розрахунками відповідача, становить 11 років 10 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії. З врахування віку позивача необхідний стаж повинен складати 13 років.

Вважаючи таке рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Абз.1-2 ч.2 статті 24 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз.1 ч.2 ст.24 Закон №1058-IV).

Відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон 1788-XII) всім непрацездатним громадянам України гарантується право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Вказаний Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Положення статті 56 Закон 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Спір у даних правовідносинах виник з приводу незарахування позивачу до його страхового стажу періоду роботи з 19.11.1990 по 30.03.1994 в колгоспі імені Коларова, що у свою чергу призвело до прийняття відповідачем 2 рішення про відмову у призначенні пенсії.

Як свідчать матеріали справи, у позивача наявна трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 19.11.1990, за записами якої він у період з 19.11.1990 по 30.03.1994 працював в колгоспі ім.Коларова. Вказана інформація підтверджена підписами голови колгоспу, містить посилання на відповідні накази, засвідчені відповідними печатками організації.

За змістом архівної довідки № 06-07/М-691 від 15.07.2022 колгосп ім.Коларова відповідно до рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Коларова Приморського району Запорізької області від 22 лютого 1992 року (протокол № 1), від 13 лютого 1993 року (протокол № 1) реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Коларова Приморського району Запорізької області, а згідно з Указом Президента України від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» рішенням загальних зборів членів КСП ім. Коларова Приморського району Запорізької області від 10 лютого 2000 року (протокол № 2) КСП таке реформовано у сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма ім. Коларова» Приморського району Запорізької області.

При цьому сторінки 18-19 трудової книжки містять посилання на встановлений під час трудової діяльності позивача мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання, а також посилання на особові рахунки (зазначено їх номера) та виплату заробітної плати (вказано її розмір).

За відомостями трудової книжки, кількість відпрацьованих трудоднів позивачем:

- за 1990 рік з встановленого мінімуму трудової діяльності - 280 днів, відпрацював 23 (почав працювати з 19 листопада 1990 року);

- за 1991 рік з встановленого мінімуму 280 днів, відпрацював 294 трудоднів;

- за 1992 рік з встановленого мінімуму 280 днів, відпрацював 289 трудоднів;

- за 1993 рік з встановленого мінімуму 280 днів, відпрацював 325 трудоднів;

- за 1994 рік з встановленого мінімуму 280 днів, відпрацював 47 трудоднів.

Втім відповідачем 2 не враховано вищевказаний період до страхового стажу позивача, у зв`язку із відсутністю інформації щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих його трудоднів) та про зарахування та звільнення з роботи за період роботи в КСП ім. Коларова (накази, особові картки, відомості про заробітну плату). Однак, при дослідженні матеріалів справи, такі обґрунтування відповідача 2, які слугували відмові у призначенні позивачу пенсії, спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що трудова книжка колгоспника підтверджує трудову діяльність позивача у колгоспі у період з 19.11.1990 по 30.03.1994, яка повинна бути зарахована до страхового стажу позивача.

А тому суд вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу позивача з мотивів відсутності інформації щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих його трудоднів) та про зарахування та звільнення з роботи за період роботи в КСП ім. Коларова (накази, особові картки, відомості про заробітну плату), оскільки така наявна у трудовій книжці колгоспника.

Таким чином суд вважає, що трудовий стаж у оскаржуваний період підтверджений записами трудової книжки колгоспника.

Поряд із цим, слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду обмежити особою реалізувати конституційне право на соціальний захист.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи викладене, слід наголосити, що записи, засвідчені відповідними печатками та внесені уповноваженими особами колгоспу, до трудової книжки колгоспника позивача, підтверджують його трудовий стаж у період з 19.11.1990 до 30.03.1994.

Разом з тим, трудовий стаж позивача у колгоспі ім. Коларова у період з 19.11.1990 року до 30.03.1994 підтверджується довідкою державного архіву Запорізької області № 06-07/м-692 від 15.07.2022. Вказана довідка не містить відомості про відпрацьовані позивачем вихододні та отриману заробітну плату у зазначений період, однак така інформація зазначена безпосередньо у трудовій книжці колгоспника позивача.

Таким чином, відповідач 2 при винесені оскаржуваного рішення не врахував вищеозначених фактів, що слугували підставою для неврахування відповідної трудової діяльності до страхового стажу позивача та винесенню протиправного рішення.

Разом з тим, доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині вищевказаних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду до суду не надано, при цьому слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно зі ч.ч. 1, 2ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши викладене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 КАС україни, суд,

вирішив:

Адміністратвиний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54000, ) про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №37 від 04.08.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 19.11.1990 по 30.03.1994 та призначити пенсію по інвалідності з 27.07.2022 (дати подання заяви про призначення пенсії).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 24 березня 2023 р.