Справа № 280/3753/22
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/3753/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року (м. Запоріжжя, суддя Кисіль Р.В.) у справі № 280/3753/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач або скаржник), в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки), а саме: від 13.11.2020 №Ф-20347-13 у сумі 35588,74 грн., від 25.06.2021 №Ф-20347-13 у сумі 37788,74 грн.;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо проведення коригування даних (показників) картки позивачки шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 37788,74 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.11.2020 №Ф-20347-13 в частині донарахування позивачці заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 23785,08 грн.;

- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 25.06.2021 №Ф-20347-13 в частині донарахування позивачці заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 23785,08 грн.

- зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування в індивідуальній картці ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн. за період з 01.01.2017 по 01.07.2019.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь позивачки судовий збір у розмірі 793,92 грн (сімсот дев`яносто три гривні 92 копійки) та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривен) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізької області.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що нарахування позивачці недоїмки з єдиного внеску у сумі 23785,08 грн. є неправомірним. Відтак, ефективним та таким, що відповідає вимогам законодавства способом відновлення порушеного права позивачки в межах заявлених вимог є зобов`язання відповідача здійснити коригування в індивідуальній картці позивачки шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн за період з 01.01.2017 по 01.07.2019.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що лише з 01.01.2021 ФОП, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску у місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб. Скаржник вказує, що позивачка в період нарахування заборгованості по єдиному соціальному внеску була зареєстрована як ФОП, а тому повинна була сплачувати ЄСВ незалежно від отриманого доходу, підстави для звільнення позивачки від сплати ЄСВ відсутні. Зазначає, що спірні вимоги було сформовано відповідно до чинного законодавства та надіслано платнику, вони є правомірними та скасуванню не підлягають. Заперечує стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки справа є поширеною та не потребує значних зусиль при наданні правничої допомоги, заявлені витрати не підтверджені належними доказами, необґрунтовано кількість витраченого часу на надання правничої допомоги, відсутній документ про оплату витрат на правничу допомогу.

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Позивачка подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що у період з 17.10.2006 по 19.07.2021 позивачка була зареєстрована як ФОП та перебувала на загальній системі оподаткування.

13.11.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20347-13, відповідно до якої станом на 31.10.2020 заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску становить 35588,74 грн.

25.06.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20347-13, відповідно до якої станом на 31.05.2021 заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску становить 37788,74,74 грн.

Не погодившись із спірними вимогами про сплату боргу, позивачка звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Водночас, судом першої інстанції встановлено, що у період з 03.05.2013 по 01.07.2019 позивачка була найманим працівником та перебувала у трудових відносинах з ГО «Фонд «Професійний розвиток Запоріжжя». Відтак, суд дійшов висновку, що нарахування контролюючим органом сум заборгованості (недоїмки) позивачці зі сплати єдиного внеску, за період з 01.01.2017 рік по 01.07.2019, є протиправним. Разом з тим, оскільки судом першої інстанції було встановлено неправомірність нарахування позивачу недоїмки з єдиного внеску у сумі 23785,08 грн., суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача здійснити коригування в індивідуальній картці позивачки шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн за період з 01.01.2017 по 01.07.2019. Крім того, дослідивши надані позивачкою документи щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді, суд звернув увагу на те, що дана категорія адміністративних справ є поширеною, а отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги, вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не є співмірною з фактично виконаними послугами та роботами. З цих підстав, враховуючи, що ця справа є справою незначної складності та не потребує значних зусиль для підготовки позовної заяви, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вказав, що розумним розміром витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню, є 4000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема, є:

роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абз.2 п. 1 ч.1 ст.4 Закону); філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами (абз.5 п.1 ч.1 ст.4 Закону);

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4 ч.1 ст.4 Закону).

За правилами абз.1 п.1 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

п.2 - для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 -1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

п.3 - для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 цього Закону).

Таким чином, фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», незалежно від того чи отримує дохід від такої діяльності чи ні.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Так, аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець), саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, фізична особа-підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана, зокрема, у постановах від 04.12.2019 (справа №440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18), від 02.04.2020 (справа №620/2449/19).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості позивачки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 37788,74 грн. нарахована за наступні періоди:

за 2017 рік - 8448,00 грн (3200 грн х 22% х 12 місяців);

за 2018 рік 9828,72 грн (3723 грн х 22% х 12 місяців);

за І-ІІ квартали 2019 року 5508,36 грн. (4173 грн. х 22% х 6 місяці); з

а ІІІ-ІV квартали 2019 року - 5508,36 грн. (4173 грн. х 22% х 6 місяці);

за січень-лютий 2020 року 2078,12 грн (4723 грн х 22% х 2 місяці);

за період з 01.03.2020 по 31.05.2020 позивачка була звільнена від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за себе (п. 9-10 розділу VІІІ Закону №2464-VI);

за червень-серпень 2020 року 3117,18 грн (4723 грн х 22% х 3 місяці);

за вересень-грудень 2020 року 4400 грн (5000 грн х 22% х 4 місяці).

В свою чергу, як правильно досліджено судом першої інстанції, позивачка у період з 03.05.2013 по 01.07.2019 була найманим працівником та перебувала у трудових відносинах з ГО «Фонд «Професійний розвиток Запоріжжя», що підтверджується копією трудової книжки позивачки, яка долучена до матеріалів справи. Так, у цей період за позивачку роботодавцем нараховувалися та утримувалися із заробітку, податки та збори, в тому числі єдиний соціальний внесок, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування позивачці контролюючим органом сум заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, за період з 01.01.2017 рік по 01.07.2019 у сумі 23785,08 грн., є протиправним.

В свою чергу, доводи скаржника про правомірність нарахування позивачці заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, за період з 01.01.2017 рік по 01.07.2019 у сумі 23785,08 грн., підтвердження не знайшли.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 р. № 5 (в подальшому Порядок № 5).

Відповідно до п. 2 розд. І Порядку № 5 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу. Інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції.

Згідно із пунктами 3, 5 розділу І Порядку № 5, оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи.

Пунктом 4 розділу V Порядку встановлено, що працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій. Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Cтатус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) ("Скасовується в судовому порядку" / "Вручено, судовий розгляд").

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на "Скасовується в судовому порядку" / "Вручено, судовий розгляд".

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на "Скасовується в судовому порядку"), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі "Апеляційне та судове оскарження" підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що працівники контролюючого органу можуть виключати з ІКП суми донарахувань та змінювати стан рішень контролюючого органу, якими визначено вказані суми зобов`язань.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача здійснити коригування в індивідуальній картці позивачки шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн за період з 01.01.2017 по 01.07.2019.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1, 3 ст. 132 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що для обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивачкою подано до суду першої інстанції: договір про надання професійної правничої допомоги №26/04 від 26.04.2022, який укладено між позивачкою та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ДАНИЛА ТИВОНЕНКА «ПРІОРІТЕТ», додаток №1 від 20.06.2022 до договору №26/04 «ПЕРЕЛІК ТА ВАРТІСТЬ ПОСЛУГ ЗА ДОГОВОРОМ», акт №1 від 21.06.2022 надання послуг за договором №26/04 від 26.04.2022.

Згідно акту №1 від 21.06.2022 надання послуг за договором №26/04 сторони остаточно зазначили перелік наданих послуг:

1. Консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку. Час, витрачений адвокатом на надання послуги 3 години, ціна 1000,00 грн.;

2. Складення адвокатського запиту, адресованого ГУ ДПС у Запорізькій області. Час, витрачений адвокатом на надання послуги 1 година, ціна 500,00 грн.;

3. Складання заяви про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) та коригування даних в інтегрованій картці платника податків. Час, витрачений адвокатом на надання послуги 2 години, ціна 1000,00 грн.;

4. Складання адміністративного позову, що подається до Запорізького окружного адміністративного суду, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Час, витрачений адвокатом на надання послуги 4 години, ціна 4000,00 грн.;

5. Підготовка до подачі позову до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд», у тому числі: роздрукування відзиву, добірка та скасування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копій документів. Час, витрачений адвокатом на надання послуги 2 години, ціна 1500,00 грн..

Колегія суддів зазначає, що послуги адвоката стосовно вивчення та аналізу наданих клієнтом документів, добірки та аналізу норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку є складовою підготовки адміністративного позову, а тому не можуть бути окремо включено до розрахунку судових витрат позивача.

Крім того, підготовка до подачі позову до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» є також складовою підготовки адміністративного позову.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, співмірності та пропорційності витраченого часу, складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг, критерію розумності, зважаючи на предмет спору та те, що судова практика у цій категорії спорів є чисельною і сталою, а розгляд справи здійснено без повідомлення (виклику) учасників, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачкою судові витрати на оплату правничої допомоги у суді першої інстанції не є співмірними складності справи. Натомість, сума судових витрат позивачки на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, має становити 2000,00 грн.

В свою чергу, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що розумним розміром витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню, є 4000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи приписи ч. 7 статті 139 КАС України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року в справі № 686/5064/20, від 04 червня 2021 року в справі №160/13273/19.

Зі змісту акту №1 від 21.06.2022 надання послуг за договором №26/04 від 26.04.2022 вбачається, що строк внесення клієнтом плати за надані послуги протягом 30 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі.

З цих підстав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про відсутність документа сплати витрат на правничу допомогу позивачки у суді першої інстанції.

Щодо витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги наявність у матеріалах справи акту №2 від 19.02.2023 надання послуг за договором №26/04 від 26.04.2022. Згідно з цим актом за складання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області визначено вартість 3000,00 грн. та зазначено кількість годин на її складання 3 години.

Крім того, зі змісту вказаного акту вбачається, що строк внесення клієнтом плати за надані послуги протягом 30 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі.

Однак, з урахуванням часткового задоволення позову, співмірності та пропорційності витраченого часу, складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг, критерію розумності, зважаючи на предмет спору та те, що судова практика у цій категорії спорів є чисельною і сталою, а перегляд справи за апеляційною скаргою здійснено в порядку письмового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачкою судові витрати на оплату правничої допомоги у суді апеляційної інстанції не є співмірними складності справи.

Так, співмірними витратами, на думку колегії суддів, в даному випадку є сума у розмірі 1000,00 грн.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 317 КАС України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для зміни або скасування такого рішення, тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 280/3753/22 змінити, виклавши абзац 6 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 793,92 грн (сімсот дев`яносто три гривні 92 копійки) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізької області ()».

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 280/3753/22 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізької області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко